Mila Haugová

canti…amore

Ukážka z elektronickej knihy

Rukopis začal vznikať na pobytovom štipendiu Vyšehradského fondu (Budapešť, september – november 2014).

Dokončenie rukopisu podporil Literárny fond.

Mila Haugová

canti…amore

Copyright © Mila Haugová, 2015

Illustrations © Daniel Fischer, 2015

Design & Layout © Pavlína Morháčová, 2015

Copyright © Artforum, 2015

Kniha vychádza s podporou Ministerstva kultúry SR

Mila Haugová

canti…amore

„Praosamotené vody

klesli do piesku

biele jelene v leme noci

azda hviezdy?“

Georg Trakl

I

…čas sa znova vracia do

svojej škrupiny…

…píšeme na telo sveta…sme

telo sveta…jeho okraj…hviezdna

tráva…zrkadlo…

každé slovo hovorí o nás

tma už navždy v tráve…

(escaping vacancy)

nehybná stopa: posvätné telá zvierat

obetované pneume…erosu… utekanie

pozdĺž rieky k prvej vode… v nehybnom

odtlačku pre-kambriálnych genetických

segmentov: bezstavovce (ruky ovinuté

okolo hrdla) mali by sme s horúcimi

pokožkami odísť do domu kde je všetko

v poriadku… kde je všetko v poriadku?

už ani cez privreté viečka: leží na nich

celý vesmír: deti: vojaci: emigranti

v prázdnych prevrátených člnoch

kde sú Fajáci: Argonauti: všade

Kartágo: zem posypaná soľou

Fénické lode strácajú smer:

abeceda je nečitateľná

nahé slová ktoré by

(ešte) mohli prísť:

podmet a prísudok

obidva labyrinty splynú ako telá

v nenapodobiteľnom písme:

ešte máme k nemu prístup

dve biele vzducholode v pásme

severného svetla: obloha ktorá sa

nechce rozdeliť: modrá a modrá

temné pohlavia v tele roztiahnutej

krajiny: živé kamene (z) hviezd

akoby dvaja mali absolútny sluch

jeden výkrik sa pridá k druhému

otváranie tela hlasom: rozmilovať sa

pod ochrannú teplú kožu jesene

v uspávanke divých zvierat zaspať

presne ako teraz

starneme

pomalý pohyb zvieracích chrbtov od prameňa k zimovisku

mapa: noc rarum keltské

písmo do zárezov rán

ráno sa mi sníva biela voda

celá záhrada zaplavená: biele okná

zrkadliace sa v bielej vode opálové

svetlo na modrobielych hortenziách

na jazyku vápno bielych stien kostí:

biele nože:

kremeň: topás: korund: diamant

nahá veta: telo je ešte

archív: písmo napodobňuje jazvy

láva sneh ruža dych žijúceho

nepriepustná sieť jarného dažďa

ó stratené všetko: zúžené brány zrkadlá podchody

jemné strieborné krídla lietadla s otvorenými dverami

klesanie a miznutie vysokých oblakov

sedím pri okne a dívam sa na Benátsky záliv

ozve sa pokojný mužský hlas a povie čo sa deje:

v pilotnej kabíne prevezme niekto celú zodpovednosť

vidíme vchod aj stred hlbokú šachtu neba

myslím na to komu som ublížila a čo bude keď:

vtedy som to nezapísala a teraz sa už presne nepamätám

(pre pilota linky Venezia – Vienna, 25. máj 2015 o 19:15)

bude vždy niekto na svojom mieste…

Rastlinné denníky XX

v ťažkých

júlových plachtách rastliny (nás)

vystupujúce na povrch v jemných

žilkovaných plochách: nemáme

na výber ak nechceme prestať dýchať

za zavretými očami chýbanie

živého strateného tela

ráno prsty nahmatajú v teplej zemi

mravenisko: podzemné labyrinty plné

húževnatého hmyzu: korienky tvrdo sa derúce

proti sebe: krídlaté kráľovné: mravce

ktoré sa každý rok roja v kúpeľni (môjho?)

domu v júli na deň presne… ako mám

raz naveky opustiť vyhradený čas:

jazyk na úrovni kostí?

(11. júl 2014)

kde je hranica ktorá zastavuje

Table of Contents

Titulná strana

I

Rastlinné denníky XX

III