Vzor citace: GŘIVNA, T., a kol. Sbírka klauzurních prací z trestního práva hmotného a procesního. 4., aktualizované a doplněné vydání. Praha: Wolters Kluwer ČR, a. s., 2016. 360 s.

Seznam autorů

doc. JUDr. Bc. Tomáš Gřivna, Ph.D. – vedoucí autorského kolektivu; formální požadavky na klauzurní práce a metodický návod pro řešení; klauzurní práce č. 19–25

JUDr. Lukáš Bohuslav, Ph.D. – klauzurní práce č. 47

doc. JUDr. Mgr. Jiří Herczeg, Ph.D. – klauzurní práce č. 26–28

prof. JUDr. Oto Novotný, CSc. – předmluvy k 1. až 3. vydání

JUDr. Bc. Jiří Říha, Ph.D. – klauzurní práce č. 31–37

Mgr. Michal Sýkora – tajemník autorského kolektivu, klauzurní práce č. 48, rejstříky

doc. JUDr. Mgr. Jana Tlapák Navrátilová, Ph.D. – klauzurní práce č. 29–30

JUDr. Marie Vanduchová, CSc. – klauzurní práce č. 38–46

JUDr. Rudolf Vokoun, CSc. – klauzurní práce č. 1–18

Právní stav publikace je k 31. 1. 2016

© doc. JUDr. Bc. Tomáš Gřivna, Ph.D., JUDr. Lukáš Bohuslav, Ph.D.,

doc. JUDr. Mgr. Jiří Herczeg, Ph.D., prof. JUDr. Oto Novotný, CSc.,

JUDr. Bc. Jiří Říha, Ph.D., Mgr. Michal Sýkora,

doc. JUDr. Mgr. Jana Tlapák Navrátilová, Ph.D.,

JUDr. Marie Vanduchová, CSc., JUDr. Rudolf Vokoun, CSc.,

2005, 2008, 2011, 2016

ISBN 978-80-7552-085-2 (brož.)

ISBN 978-80-7552-086-9 (e-pub)

SEZNAM ZKRATEK[1]

obč. zák. – zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

tr. zák. – zákon č. 40/2009 Sb., trestní zákoník

tr. řád – zákon č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád)

z. m. j. s. – zákon č. 104/2013 Sb., o mezinárodní justiční spolupráci ve věcech trestních

z. s. m. – zákon č. 218/2003 Sb., o odpovědnosti mládeže za protiprávní činy a o soudnictví ve věcech mládeže a o změně některých zákonů (zákon o soudnictví ve věcech mládeže)

Rt – rozhodnutí publikované ve Sbírce soudních rozhodnutí a stanovisek Nejvyššího soudu České republiky (číslo rozhodnutí/ročník)

[1] Není-li uvedeno jinak, jsou všechny předpisy v knize citovány ve znění pozdějších předpisů.

PŘEDMLUVA K 1. VYDÁNÍ

Do devadesátých let minulého století měly formy pedagogické kontroly na Právnické fakultě Univerzity Karlovy zásadně povahu ústních zkoušek (určitou výjimku představovaly hlavně diplomové práce, příp. ročníkové práce). Začátkem devadesátých let byly na fakultě v rámci reformy právnického studia postupně zaváděny klauzurní práce. Jako jedna z prvních začala tuto formu kontroly studijních výsledků uplatňovat katedra trestního práva. První klauzurní práci nazvanou „Dva lupiči“ zadala katedra trestního práva přihlášeným studentům dne 2. června 1992. Katedra věnovala řadu let velkou pozornost propracování koncepce a metodiky klauzurních prací i jejich hodnocení a ke 13. výročí uplatňování této formy kontroly vydává soubor svých klauzurních prací tiskem. Vychází tak vstříc mnohým studentům, kteří si zveřejněné klauzurní práce a jejich řešení opisovali a rozmnožovali, navzájem si je půjčovali, a tak v současné době mnoho těchto prací mezi studenty koluje.

Zadávání klauzurních prací se katedře trestního práva jednoznačně osvědčilo. Klauzurní práce mají dvě základní funkce: na jedné straně mohou být spolehlivým prostředkem kontroly studijních výsledků a na druhé straně mohou účinně stimulovat k trestněprávnímu studiu. Mají některé přednosti zejména ve srovnání s ústními zkouškami. Dávají katedře větší možnosti, aby uplatňovala vůči všem studentům stejné požadavky a stejný stupeň náročnosti. To proto, že jedna klauzurní práce se zadává velké skupině studentů (100–300 zkoušených), katedra zpracovává pro posuzovatele jednotné řešení, které posléze zveřejňuje, a navíc jde o písemnou zkoušku, u níž zůstává na fakultě dokumentace, takže lze klasifikaci přezkoumat. To vše umožňuje výrazně větší průhlednost tohoto způsobu zkoušení. Další předností je delší doba zkoušky, což umožňuje studentům lépe čelit nervozitě a trémě. Zatímco ústní zkouška je hlavně zkouškou znalostí, při klauzurní práci se ověřuje i schopnost studenta pracovat se zákonem a aplikovat ho v konkrétní kauze, ale ověřuje se i úroveň jeho právnického písemného vyjadřování.

Předkládaný soubor klauzurních prací představuje práce vzniklé na katedře trestního práva Právnické fakulty Univerzity Karlovy. Autoři jsou si vědomi předností tohoto souboru, ale i jeho slabin (např. nepokrývá dostatečně celou trestněprávní matérii). Přesto považují jeho publikaci za správný krok na správné cestě.

V Praze dne 23. května 2005

prof. JUDr. Oto Novotný, CSc.

katedra trestního práva Právnické fakulty Univerzity Karlovy

PŘEDMLUVA K 2. VYDÁNÍ

Johann Wolfgang Goethe ve svém slavném díle „Faust“ (Praha: Státní nakladatelství krásné literatury, 1965, překlad Otokara Fischera, s. 87) vložil Mefistofelovi do úst tato slova: „Šedá, můj příteli, je všechna teorie a žití zlatý strom se zelená.“ Tato slova adresoval Mefistofeles žákovi chtivému poučení a hořícímu pro studie. Mefistofelův výrok jistě připouští více interpretací, nás však zajímá hlavně to, jak zvýrazňuje význam společenské praxe, lidských aktivit a lidských životů.

I v trestněprávní oblasti má spojení teoretických výkladů se společenskou praxí prvořadý význam. Mnozí studenti, kterým je po teoretickém seznámení s trestněprávními instituty všechno jasné, najednou oněmí a upadnou do hlubokých rozpaků, mají-li tyto instituty uplatňovat v praxi. Teoretické seznámení studentů se základy trestněprávní nauky i se zákonnou podobou trestněprávních institutů nestačí. Je třeba naučit se pracovat s trestním zákonem a trestním řádem, interpretovat a aplikovat trestněprávní normy, analyzovat konkrétní trestní kauzy a na patřičné úrovni je rozhodovat. Právě v těchto směrech může být pro studenty i studentky velkým přínosem Sbírka klauzurních prací z trestního práva hmotného a procesního zpracovaná učiteli katedry trestního práva na Právnické fakultě v Praze.

První vydání tohoto souboru klauzurních prací vyšlo před třemi lety, v roce 2005. Studenty právnických fakult bylo přátelsky přijato a v současné době je již rozebráno. Osudy prvního vydání autorský kolektiv potěšily a přiměly k přípravě druhého vydání, které je upravené a rozšířené.

V Praze dne 25. dubna 2008

prof. JUDr. Oto Novotný, CSc.

katedra trestního práva Právnické fakulty Univerzity Karlovy

PŘEDMLUVA K 3. VYDÁNÍ

Od roku 2010 má Česká republika nový trestní zákoník (zák. č. 40/2009 Sb.), který celé české trestní právo hmotné modernizoval v souladu s mezinárodními závazky České republiky i světovými a evropskými trendy. Nové české trestní právo hmotné je podstatně propracovanější než předchozí právní úprava, zavedlo bipartici trestných činů (zločiny, přečiny), upravilo některé instituty, které dosud upraveny nebyly (např. skutkový a právní omyl, tzv. nepřímé pachatelství, svolení poškozeného), celkově zpřísnilo postih násilných trestných činů, zavedlo některé nové alternativní tresty (např. domácí vězení), obsahuje některé nové trestné činy (např. nebezpečné pronásledování), některé dosavadní trestné činy dekriminalizovalo (např. řízení motorového vozidla bez řidičského oprávnění) a přineslo i řadu dalších významných změn. Ve srovnání se změnami v oblasti trestního práva hmotného jsou změny v trestním právu procesním (viz zvláště zák. č. 41/2009 Sb.) podstatně méně významné.

Popsaná novela přiměla autorský kolektiv Sbírky klauzurních prací z trestního práva, aby připravil do tisku její třetí vydání. Bylo třeba přezkoumat klauzurní zadání i jejich řešení z pohledu nové zákonné úpravy a obohatit sbírku o několik nových prací.

V Praze dne 11. 1. 2011

prof. JUDr. Oto Novotný, CSc.

katedra trestního práva Právnické fakulty Univerzity Karlovy

PŘEDMLUVA K 4. VYDÁNÍ

Od posledního (3.) vydání Sbírky klauzurních prací z trestního práva hmotného a procesního uplynulo pět let. Za tuto dobu se v oblasti trestního práva neudálo zrovna málo. Stačí vzpomenout zákon č. 418/2011 Sb., o trestní odpovědnosti právnických osob a řízení proti nim. Na ustálenou judikaturu k tomuto zákonu si však budeme muset ještě počkat, proto není (prozatím) ani předmětem klauzurních zadání. Judikatura k novému trestnímu zákoníku je naopak poměrně bohatší a o ní byly některé příklady obohaceny, popř. stávající řešení revidována tak, aby s ní byly v souladu.

Neblahý trend neustálých novelizací obou základních trestních kodexů stále pokračuje. Za zmiňovaných pět let jsme se dočkali zhruba 30 novelizací. Změnila se i celá řada jiných právních předpisů, které rovněž mají význam z hlediska aplikace trestního práva, především s ohledem na jeho akcesorickou a subsidiární povahu. Zmínit lze především nový občanský zákoník (zákon č. 89/2012 Sb.). I na tyto změny bylo třeba reagovat.

Předkládáme proto studentům aktualizované a doplněné vydání Sbírky klauzurních prací. Při příležitosti nového vydání se sluší poděkovat prof. Otovi Novotnému, který v roce 1992 stál u zrodu této formy kontroly studia. Jemu patří i velký dík za to, že vznikl tento učební text.

V Praze dne 31. ledna 2016

Tomáš Gřivna

za autorský kolektiv

FORMÁLNÍ POŽADAVKY NA KLAUZURNÍ PRÁCE A METODICKÝ NÁVOD PRO ŘEŠENÍ

I. Soubor klauzurních prací

Při sestavování souboru klauzurních prací sledovali autoři několik pedagogických cílů. Především jsme dbali na to, aby otázky postihovaly co nejširší okruh problémů tak, aby si mohl student procvičit všechny důležité instituty. Složitějším nebo v praxi frekventovaným otázkám je věnována pozornost opakovaně. Záměrem pedagogů je připravit klauzurní práce vždy s obdobným stupněm obtížnosti. Hodnocení obtížnosti je však značně subjektivní a teprve zadání prací studentům a jejich vypracování prověří správnost názoru pedagogů na obtížnost klauzurní práce. Proto i v předkládaném souboru se vyskytují klauzurní práce, u nichž budou mít studenti za to, že jsou obtížnější nebo jednodušší. Jsme si toho vědomi. Sbírka je doplněna rejstříkem. Jestliže činí studentovi obtíže řešit určitý problém, má proto možnost podle rejstříku vyhledat, ve které klauzurní práci se stejná nebo obdobná úloha řeší.

II. Obecně k zadání a řešení

V prvé řadě by si student měl pečlivě přečíst zadání (třeba několikrát), a to nejprve celé zadání. I zdánlivě nepodstatné maličkosti mohou být pro řešení mimořádně důležité (např. ze způsobu vedení útoku, použitých prostředků a způsobených zranění lze dovodit úmyslnou formu zavinění ve vztahu ke způsobenému následku, popř. účinku). Přitom vychází student z následujících předpokladů, není-li v textu výslovně, nebo alespoň nepřímo, uvedeno něco jiného:

1. Osoba označená jako obviněný je příčetná a z hlediska věku trestně odpovědná. V textu zadání však může být např. uvedeno „chlapec navštěvující I. stupeň základní školy“, z čehož lze učinit závěr, že se jednalo o dítě mladší 15 let.

2. Čin byl spáchán na území ČR, občanem ČR. V zadání může však být výslovně uvedeno něco jiného o státní příslušnosti některého z aktérů nebo o místu spáchání trestného činu, je-li otázka zaměřena na řešení místní působnosti trestního zákona.

3. Způsob provedení činu popsaný v zadání je jednáním ve smyslu trestního práva (jako projev vůle ve vnějším světě). Zcela výjimečně by mohlo zadání ukazovat na skutečnost, že o jednání nejde z důvodu chybějící fyzické složky – projevu (např. pokud jde o pouhou myšlenku, která se netrestá) nebo psychické složky – vůle (např. pokud by šlo o křeč, vis absoluta, reflexní pohyb).

4. Čin nebyl spáchán za existence některé z okolností vylučujících protiprávnost. Také v tomto případě však může ze zadání vyplývat opak.

5. Pro správné vyřešení otázek bude student potřebovat pouze tyto zákony (znění jiných právních předpisů není pro řešení třeba):

– zákon č. 40/2009 Sb., trestní zákoník,

– zákon č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád),

– zákon č. 218/2003 Sb., o odpovědnosti mládeže za protiprávní činy a o soudnictví ve věcech mládeže a o změně některých zákonů (zákon o soudnictví ve věcech mládeže).

Vzhledem k akcesorické povaze trestního práva se však nelze u některých trestných činů určité vázanosti na jiné právní předpisy zcela vyhnout (zejména u trestných činů hospodářských). Bude-li student potřebovat k řešení znění některého jiného předpisu, bude na to v textu zadání pamatováno, tedy taková norma bude součástí zadání nebo bude v zadání konstatováno, že určitá mimotrestní norma byla porušena. Zcela výjimečně se znalost některých (notoricky známých) norem předpokládá.

6. Při řešení otázek je podstatné znění zákonů účinné v den konání klauzurní práce. Není třeba se zabývat časovou působností trestních zákonů. Výjimečně může být v poznámce k zadání uvedeno, že pro řešení je nutné vzít v úvahu určitá ustanovení trestního zákona, která nabyla účinnosti po spáchání činu, nebo je v poznámce uvedeno znění určitého ustanovení v době spáchání činu (tj. účelem je upozornit na nutnost řešit časovou působnost). V takovém případě autoři zadání vyberou a uvedou všechna ustanovení, která jsou pro posouzení časové působnosti relevantní. Studenti tak nebudou muset porovnávat všechna ustanovení novější a předchozí právní úpravy za účelem posouzení, co je pro pachatele příznivější (§ 2 odst. 1 věta za středníkem tr. zák.).

7. Otázky se vždy vztahují k textu uvedenému před otázkami. Má-li tomu být v konkrétním případě jinak, je výslovně uvedeno, ke které části se otázka vztahuje – např. „Posuďte jednání uvedené v otázce č. 4 pro případ, že…“.

8. Nemá-li student v zadání dostatek skutkových podkladů pro kvalifikaci činu, v žádném případě si skutkový děj nedotváří. Pro případ, že nelze otázku vyřešit jednoznačně, uvede alternativy, popř. varianty řešení.

III. Formální požadavky na citace

Je žádoucí, aby studenti při citaci předpisů užívali ustálených zkratek. Například „TZ“ nebo „tr. zák.“ pro označení zákona č. 40/2009 Sb., trestní zákoník. Obdobně zkratku „TŘ“ nebo „tr. řád“ pro zákon č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád), anebo zkratku „ZSM“, „z. s. m.“ či „ZSVM“ pro zákon č. 218/2003 Sb., o odpovědnosti mládeže za protiprávní činy a o soudnictví ve věcech mládeže a o změně některých zákonů (zákon o soudnictví ve věcech mládeže). Na tomto místě upozorňujeme, že označení „trestní zákon“ je širší než označení „trestní zákoník“ (srov. § 110 tr. zák.). Jestliže by student uvedl odkaz na „§ 15 trestního zákona“, není bez znalosti kontextu zřejmé, zdali míní § 15 tr. zák., nebo § 15 z. s. m.

Jelikož trestní zákoník zavedl bipartici trestných činů na přečiny a zločiny (§ 14), je zapotřebí, aby student vždy uvedl, zdali se jedná o přečin nebo zločin. Například „pachatel se dopustil přečinu krádeže podle § 205 odst. 2 tr. zák.“ nebo „pachatel se dopustil zločinu krádeže podle § 205 odst. 1 písm. b), odst. 4 písm. c) tr. zák.“.

Jednotlivé paragrafy je nutné citovat přesně včetně odstavců, popř. také s uvedením příslušné alinea[2] a písmen (např. přechovává-li pachatel nástroj vytvořený k padělání veřejné listiny, bude citace uvedena takto: § 348 odst. 1 al. 2 tr. zák.). Přesně musí být uveden i název příslušného ustanovení (např. přečin padělání a pozměnění veřejné listiny podle § 348 odst. 1 al. 2 tr. zák.). Při citaci jednotlivých ustanovení se postupuje tak, že mezi označením paragrafu, odstavce a písmene se nepíší čárky, čárka se však píše, odkazuje-li se na více paragrafů, odstavců nebo písmen [např. § 20 odst. 1, § 205 odst. 1 písm. b), e), odst. 4 písm. a), c), odst. 6 tr. zák.].

Byl-li činem naplněn zároveň znak kvalifikované skutkové podstaty (tj. okolnost podmiňující použití vyšší trestní sazby), je nutné citovat i skutkovou podstatu základní, neboť kvalifikační znak doplňuje základní znaky skutkové podstaty. Bez návaznosti na znaky základní skutkové podstaty by kvalifikovaná skutková podstata nedávala smysl.[3] Například vykonal-li pachatel soulož s osobou mladší 15 let a tímto činem způsobil smrt, citujeme správně takto: § 187 odst. 1, odst. 4 tr. zák. U privilegované skutkové podstaty to neplatí, neboť obsahuje všechny znaky skutkové podstaty základní (srov. § 142 k § 140 tr. zák.).

Byl-li čin spáchán ve spolupachatelství, je to nutné také vyjádřit v citaci paragrafu (např. spolupachatelství na trestném činu pohlavního zneužití takto: § 23, § 187 odst. 1 tr. zák.). Obdobně je třeba vyjádřit jinou formu účastenství [např. návod k trestnému činu pohlavního zneužití takto: § 24 odst. 1 písm. b), § 187 odst. 1 tr. zák.].

Stejným způsobem postupujeme při citaci trestního zákoníku, jestliže pachatel sice čin nedokonal, ale jeho jednání lze kvalifikovat jako některé z vývojových stadií trestného činu (např. pokus o spáchání zločinu pohlavního zneužití budeme citovat takto: § 21 odst. 1, § 187 odst. 1 tr. zák.).

Byl-li trestný čin spáchán ve formě pokračování, i tato okolnost musí nalézt své vyjádření v citaci zákona (pokračování ve zločinu pohlavního zneužití ve formě spolupachatelství citujeme např. takto: § 23, § 187 odst. 1 tr. zák. ve formě pokračování podle § 116 tr. zák.).

V případě souběhu více trestných činů je vždy potřeba přesně určit, které trestné činy se sbíhají, o jaký druh souběhu se jedná (jednočinný či vícečinný), a uvést přesně citaci ustanovení (viz výše). Například „Karel se dopustil v jednočinném souběhu přečinu krádeže podle § 205 odst. 1 písm. b), c), odst. 3 tr. zák. a přečinu porušování domovní svobody podle § 178 odst. 1, odst. 2 tr. zák.“.

IV. Metodický návod pro řešení

Níže předkládáme studentům stručnou rukověť, jak postupovat při řešení otázek položených v klauzurním zadání (v každém klauzurním zadání je 7 otázek). Není nezbytně nutné, aby student tímto způsobem postupoval, naopak může si vytvořit metodiku vlastní, která mu lépe vyhovuje. Rozhodující je správné řešení s odůvodněním, z něhož je patrné, jak student k řešení dospěl. Přesto vyžadujeme alespoň základní členění řešení a jeho obsahovou náplň, jak uvádíme v následujících čtyřech odstavcích.

Řešení každé otázky má vždy dvě části, a to 1. odpověď s uvedením příslušného ustanovení a 2. odůvodnění. Otázky na sebe vesměs nenavazují, takže není vyloučeno, aby student komplikovanější otázku přeskočil a vrátil se k ní později. Výjimečně je nutné k řešení některé otázky správně vyřešit otázku předchozí. Typickým příkladem je určení věcné příslušnosti soudu, k čemuž je zapotřebí správně hmotněprávně kvalifikovat jednání pachatele. Jiným případem závislosti na správné hmotněprávní kvalifikaci bude určení promlčecí doby, určení rozpětí sazby pro uložení trestu odnětí svobody při souběhu trestných činů nebo při modifikaci trestních sazeb (např. podle § 43, § 58, § 59, § 108 tr. zák., § 31 odst. 1 z. s. m.), možnost konání zkráceného přípravného řízení, možnost rozhodnutí o podmíněném zastavení trestního řízení apod.

Odůvodnění hmotněprávních odpovědí je zpravidla tvořeno zdůvodněním všech znaků použité právní kvalifikace.

Při porovnání skutkového děje s textem zákona se reprodukuje jen relevantní část skutkové podstaty, neuvádí se ty varianty skutkové podstaty, resp. jejich znaky, pod které daný případ nesubsumujeme. Uvádíme pouze tu variantu, jejíž znaky pachatel svým jednáním skutečně naplnil, tedy která odpovídá jednání pachatele [např. u úvěrového podvodu podle § 211 odst. 1 tr. zák. neuvádíme všechny v úvahu připadající formy podvodného jednání – uvedení nepravdivých, hrubě zkreslených údajů, zamlčení podstatných údajů, ale uvedeme jen tu formu podvodného jednání, kterou byl trestný čin skutečně spáchán (např. zamlčením podstatných údajů)].

Následuje závěrečné porovnání (konfrontace) skutkového děje s textem zákona obdobně, jak to činí soud v rozsudku. Např. obviněný Josef dne 4. 11. 2010 kolem 16.20 v Praze 6 v prodejně HORNBACH z volného prodeje vzal 3 ks zahradních nůžek v hodnotě 15 000 Kč, které si uschoval pod bundou, a poté bez zaplacení prošel prostorem pokladen, tedy přisvojil si cizí věc tím, že se jí zmocnil, a způsobil tak škodu nikoliv nepatrnou, čímž spáchal přečin krádeže podle § 205 odst. 1 písm. a) tr. zák.

Odůvodnění procesních odpovědí zásadně předpokládá uvést, které ustanovení trestního řádu danou situaci řeší a proč toto ustanovení na daný případ aplikujeme.

A. Hmotněprávní kvalifikace popsaného případu

Po pečlivém přečtení celého zadání může student přistoupit k řešení jednotlivých otázek. Při hmotněprávní kvalifikaci je prioritní zjistit naplnění všech formálních znaků trestného činu. Teprve při závěru, že čin vykazuje všechny formální znaky trestného činu, lze posuzovat, zdali se uplatní trestní odpovědnost a trestněprávní důsledky s ní spojené s ohledem na zásadu subsidiarity trestní represe (§ 12 odst. 2 tr. zák.). U formálních znaků postupujeme nejprve od znaků skutkové podstaty (zprvu základní a poté kvalifikované) ke znakům obecným (věk, příčetnost).

Doporučujeme, aby student nejprve kvalifikoval jednání pachatele podle všech v úvahu připadajících ustanovení a teprve posléze zkoumal, zda je jejich souběh možný.

Klíčem ke správné kvalifikaci činu je určení objektu, pak naplnění dalších znaků trestného činu. Podle správně určeného objektu je možné zúžit okruh potenciálních trestných činů, a to na příslušnou hlavu trestního zákoníku, kde jsou trestné činy řazeny podle druhového (skupinového) objektu. Takové řešení však nemusí být vždy úplně správné. Je nezbytné si uvědomit, že zasažený zájem může být chráněn i v jiných hlavách trestního zákoníku [např. právo na život je objektem nejen u trestných činů uvedených v hlavě I zvláštní části tr. zák. – trestné činy proti životu a zdraví, ale také např. v hlavě VII – § 272 odst. 1, odst. 3 písm. a); hlavě IX – § 312; hlavě X – § 323 odst. 1, odst. 4 apod.].

Máme-li určen okruh trestných činů podle chráněného zájmu, můžeme mezi nimi provést výběr na základě objektivní stránky trestného činu (zejména jednání a následku). Trestné činy se mezi sebou liší nejzřetelněji právě objektivní stránkou. Jednání je projev vůle ve vnějším světě. Je proto nezbytné soustředit pozornost na to, zda pachatel skutečně jednal, tj. zda projevoval vůli, což by bylo vyloučeno např. při mimovolním pohybu v křeči apod.[4] Při zkoumání jednání je třeba mít na paměti obě formy jednání, tj. konání i opomenutí. Zejména u trestných činů, jejichž znakem je účinek, může mít jednání formu opomenutí za splnění podmínek § 112 tr. zák.

Je třeba se také zabývat otázkou, zda se může trestného činu dopustit kdokoliv (míněno kdokoliv, kdo je trestně odpovědný), anebo je okruh pachatelů omezen, tj. trestní zákoník vyžaduje od pachatele jeho zvláštní vlastnost, způsobilost nebo postavení (§ 114 tr. zák.). Tak tomu je např. u trestných činů vojenských (hlava XII zvláštní části tr. zák.), jejichž pachatelem může být pouze voják (§ 114 odst. 1 věta druhá tr. zák.).

Význam pro správnou kvalifikaci činu hraje také subjektivní stránka trestného činu, zejména zavinění. Některé trestné činy lze spáchat jen úmyslně (např. § 140 tr. zák.), některé jen z nedbalosti (§ 303 tr. zák.), jiné oběma formami zavinění (§ 196 odst. 1 tr. zák.), výjimečně může být nedbalost omezena jen na hrubou (§ 232 tr. zák.) nebo úmysl jen na přímý (§ 174 tr. zák. – „s cílem“). U kvalifikovaných skutkových podstat postačí ve vztahu ke kvalifikačnímu znaku zpravidla nedbalostní forma zavinění [jinak např. § 272 odst. 1, odst. 3 písm. a) tr. zák.]. Je proto nutné zdůvodnit konkrétní formu zavinění (např. v čem spočívalo srozumění u eventuálního úmyslu nebo proč pachatel o určité skutečnosti vědět měl a mohl u nevědomé nedbalosti apod.). U přípravy k trestnému činu a pokusu trestného činu je subjektivní stránka zvláště důležitá, neboť zatímco nejsou naplněny všechny znaky objektivní stránky trestného činu, subjektivní stránka je úplná (úmysl spáchat trestný čin). Obdobně u účastenství v užším slova smyslu nemusí být objektivní stránka trestného činu naplněna, rozhodující však bude úmysl účastníka. Zde je ale nutné dbát na zásadu akcesority účastenství (tj. pachatel se musí o čin alespoň pokusit), jinak se může jednat pouze o některou z forem přípravy k trestnému činu.

Znakem trestného činu je také protiprávnost. Chybí-li protiprávnost, nejde o trestný čin. Typické důvody vyloučení protiprávnosti jsou uvedeny především v § 28–32 tr. zák. Dojde-li student k závěru, že je u činu vyloučena protiprávnost, musí to náležitě zdůvodnit s poukazem na zákonné ustanovení, popř. i za použití analogie. Přitom zejména odůvodní, zdali byly splněny podmínky jednání za okolnosti vylučující protiprávnost, tedy že nedošlo k excesu.

Po posouzení všech znaků skutkové podstaty je možné přistoupit ke znakům obecným (věk, příčetnost). Je-li aktér mladší 18 let, vyžaduje se jeho označení podle zákona o soudnictví ve věcech mládeže (mladistvý, dítě mladší 15 let), stejně jako označení činu (provinění, čin jinak trestný). Vůbec je nutné respektovat zvláštnosti odpovědnosti za protiprávní činy mládeže včetně ukládaných opatření za jejich spáchání podle citovaného zákona. Nepříčetnost, připadá-li v úvahu, se odůvodňuje tak, aby z odůvodnění vyplývaly všechny její znaky (viz § 26 tr. zák.). Byl-li trestný čin spáchán pod vlivem návykové látky, je nezbytné posoudit stav před aplikací návykové látky a po ní a okolnosti, které předcházely uvedení se do tohoto stavu. Na základě těchto zjištění lze učinit závěr o trestní odpovědnosti pachatele (trestně neodpovědný, zmenšeně příčetný, actio libera in causa culposa, actio libera in causa dolosa, § 360 odst. 1, § 274 tr. zák.). U trestného činu opilství podle § 360 odst. 1 tr. zák. student odůvodní, který kvazidelikt byl spáchán.

Poté co se student vypořádá s formální stránkou trestného činu, měl by případně zdůvodnit, proč aplikuje zásadu subsidiarity trestní represe, a to rozborem znaků uvedených v § 12 odst. 2 tr. zák., zejména v čem spatřuje nedostatek společenské škodlivosti (ke kritériím srov. § 39 odst. 2 tr. zák.) a proč postačuje uplatnění odpovědnosti podle jiného právního předpisu.

Došlo-li ke spáchání trestného činu za součinnosti více osob, je nutné posoudit jejich účast na trestném činu individuálně. V případě účastenství je třeba rozhodnout, zda se jednalo o spolupachatelství, nebo některou z forem účastenství v užším slova smyslu (organizátorství, návod a pomoc). O pachatelství se bude jednat i tehdy, jestliže pachatel úmyslně využije ke spáchání trestného činu tzv. živý nástroj (např. osobu trestně neodpovědnou pro věk). V tomto případě je nutné zdůvodnit jak činnost živého nástroje, tak osoby stojící v pozadí jako nepřímý pachatel (viz § 22 odst. 2 tr. zák.). Tyto případy je nezbytné odlišovat od případu, kdy pachatel neví, že druhá osoba – živý nástroj – nejedná (popř. nejedná zaviněně nebo jedná kulpózně). Tento zvláštní případ omylu by bylo lze podle okolností kvalifikovat jako přípravu k trestnému činu ve formě pokusu účastenství na trestném činu. U spolupachatelství se vyžaduje zdůvodnění společného jednání, aby došlo k odlišení od souběžného pachatelství a od jiných forem účastenství v širším smyslu. U účastenství se vyžaduje uvedení jeho konkrétní formy (organizátorství, návod, pomoc), dále vztah ke konkrétnímu trestnému činu konkrétního pachatele, to vše za předpokladu, že byla splněna podmínka akcesority účastenství.

Jestliže jednání pachatele nedospělo do stadia dokonaného trestného činu, je nutné označit příslušné vývojové stadium (a odůvodnit je – např. v čem spočívalo úmyslné vytváření podmínek pro spáchání trestného činu nebo proč šlo o jednání bezprostředně směřující k dokonání trestného činu) spolu s uvedením trestného činu, k jehož dokonání jednání směřovalo. Zvláště upozorňujeme na nezbytnost vypořádat se s tím, zda je příprava vůbec u konkrétního trestného činu trestná (viz § 20 odst. 1 tr. zák.). V této souvislosti je nezbytné věnovat zvýšenou pozornost předčasně dokonaným trestným činům a jiným případům, kdy nejsou příprava a pokus možné. Problémem bývá také tzv. kvalifikovaná příprava a pokus (nutno odlišovat od pokusu kvalifikovaného trestného činu).[5]

Subsumujeme-li jednání pachatele pod některou kvalifikovanou skutkovou podstatu, je nevyhnutelné zdůvodnit, která z okolností podmiňujících použití vyšší trestní sazby byla naplněna a jak.

Další velmi obtížnou otázkou bývá vyřešení souběhu trestných činů a vyloučení jednočinného souběhu v konkrétním případě. Základem je rozlišení, o kolik skutků se v popsaném případě jedná. Podle počtu skutků a jejich právní kvalifikace se pak rozlišuje souběh jednočinný a vícečinný, stejnorodý a nestejnorodý. Student by měl odůvodnit, proč jde o ten či onen druh souběhu, popř. proč je jednočinný souběh vyloučen.[6]

Student by měl též zvážit, zda nedošlo k zániku trestní odpovědnosti (§ 33–35, § 20 odst. 3, § 21 odst. 3, § 24 odst. 3 tr. zák., § 7, § 8 z. s. m., smrt pachatele, milost prezidenta republiky, zvláštní případy účinné lítosti – § 197, § 242, § 362 tr. zák.) nebo trestu (zejména § 94, § 95 tr. zák.).

Poměrně často se objevuje otázka sankcí, resp. jejich ukládání. Zde je nutné znát, které tresty (trestní opatření) lze uložit samostatně a za jakých podmínek, i když nejsou uvedeny ve zvláštní části trestního zákona, a kdy lze uložit i více trestů vedle sebe (§ 53 tr. zák.). Při výměře trestu (trestního opatření) mohou hrát roli ustanovení o modifikaci trestních sazeb (např. § 108 tr. zák., § 31 odst. 1 z. s. m.). Dále je třeba zvážit případné uložení úhrnného, souhrnného nebo společného trestu (§ 43–45 tr. zák.). Často se zapomíná, že v rámci vykonávacího řízení může dojít k významné modifikaci již uloženého trestu, popř. i k upuštění od výkonu trestu (hlava XXI. tr. řádu). Předmětem dotazu mohou být také výchovná (§ 15–20 z. s. m.) a ochranná opatření (§ 21–23 z. s. m., § 96–104 tr. zák.), popř. opatření podle § 93 z. s. m.

Na závěr k hmotněprávní části lze poznamenat, že tam, kde zákon užívá pojmu definovaného v trestním zákoníku, je zcela nezbytné, aby student na příslušné ustanovení poukázal (např. opomenutí – § 112 tr. zák.; pokračování v trestném činu – § 116 tr. zák.; spáchání trestného činu násilím – § 119 tr. zák.; výše škody – § 138 tr. zák.; úplatek – § 334 odst. 1 tr. zák. apod.). U základních pojmů nevyložených v trestním zákoně se vyžaduje odůvodnění podle judikatury a nauky (např. organizovaná skupina, trestné činy hromadné a trvající apod.).

B. Řešení procesních otázek

Řešení otázek z trestního práva procesního nevyžaduje systematiku uvedenou shora u hmotněprávního posouzení. To však neznamená, že by otázky z trestního řízení byly vždy jednoduché. Ustanovení trestního řádu (obdobně jako trestního zákona) jsou navzájem provázána, proto řešení bude nezřídka vyžadovat aplikaci několika ustanovení trestního řádu zároveň. Na rozdíl od trestního zákona se zde otevírá širší prostor pro aplikaci analogie, která však i zde má své meze. Při výkladu a analogii je třeba respektovat základní zásady trestního řízení, jejichž stručný výčet nalezneme v § 2 tr. řádu. Při výkladu student používá standardních výkladových postupů (jazykový, logický, systematický, omezeně historický a teleologický). Některé pojmy jsou definovány v § 12 tr. řádu.

Tak jako trestní zákoník má svoji obecnou část, má trestní řád společná ustanovení (§ 1–156 tr. řádu). Na to je třeba pamatovat při odpovědích na položené otázky. Některé odpovědi tak budou správné jen při aplikaci společného ustanovení ve spojení s ustanovením jiné části trestního řádu. Například ustanovení o rozsudku nalezneme nejen ve společných ustanoveních (§ 120–133, § 139 tr. řádu), ale také v rámci části třetí trestního řádu upravující řízení před soudem (§ 225–230 tr. řádu). Jiným příkladem pro použití systematického výkladu jsou zvláštní způsoby řízení (§ 290–314s tr. řádu), které stanoví jen určité odchylky od obecné úpravy. V samostatném zákoně (z. s. m.) je upraveno řízení v trestních věcech mladistvých. Tento zákon je lex specialis ve vztahu k trestnímu řádu.

[2] Termínem „alinea“ se rozumí část ustanovení, kdy skutková podstata má v rámci jednoho odstavce určitého paragrafu několik graficky oddělených částí (určitých „pododstavců“). Např. § 207 odst. 1 tr. zák. má dvě alinea (1. „Kdo se zmocní…“ a 2. „Kdo na cizím majetku…“).

[3] Jestliže má kvalifikovaná skutková podstata charakter skutkové podstaty samostatné, tj. obsahuje i všechny znaky základní skutkové podstaty, citujeme ji také samostatně (např. zvlášť závažný zločin vraždy podle § 140 odst. 2 tr. zák.).

[4] Alternativním postupem je řešení této otázky jako první, tedy ještě před úvahou o objektu trestného činu, neboť tato úvaha by v případě, že nejde o jednání, byla nadbytečná. V rámci objektivní stránky skutkové podstaty trestného činu bychom se pak měli ptát pouze na povahu jednání ve smyslu znaků příslušné skutkové podstaty – např. jestli šlo o omezení osobní svobody, nebo už zbavení, zda pachatel užil násilí apod.

[5] K tomu blíže srov. ŠÁMAL, P. a kol. Trestní právo hmotné. 7. vyd. Praha: Wolters Kluwer, a. s., 2014, s. 244 (pokus kvalifikovaného trestného činu), s. 250 (kvalifikovaný pokus a kvalifikovaná příprava).

[6] K tomu blíže srov. tamtéž, s. 278 a násl.

Konec ukázky

Table of Contents

Seznam zkratek

Předmluva k 1. vydání

Předmluva k 2. vydání

Předmluva k 3. vydání

Předmluva k 4. vydání

Formální požadavky na klauzurní práce a metodický návod pro řešení