Vzor citace: MERTIN, V., L. KREJČOVÁ a kol. Metody a postupy poznávání žáka: pedagogická diagnostika. 2., doplněné a aktualizované vydání. Praha: Wolters Kluwer ČR, 2016. 400 s.

KATALOGIZACE V KNIZE - NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Mertin, Václav

Metody a postupy poznávání žáka : pedagogická diagnostika / Václav Mertin, Lenka Krejčová a kolektiv. -- 2., doplněné a aktualizované vydání. -- Praha : Wolters Kluwer ČR, 2016. -- 400 stran

Anglické resumé

ISBN 978-80-7552-014-2

37.013.77

- pedagogická diagnostika

- kolektivní monografie

37 - Výchova a vzdělávání [22]

© PhDr. David Čáp, Ph.D., doc. PhDr. Ilona Gillernová, CSc., PhDr. Simona Hoskovcová, Ph.D., PaedDr. Blanka Housarová, Ph.D., PhDr. Kristýna Krejčová, Ph.D., PhDr. Lenka Krejčová, Ph.D., Mgr. Bc. Jana Lidická, PhDr. Tomáš Mertin, PhDr. Václav Mertin, PhDr. Eva Šírová, Ph.D., Mgr. Martina Ventluková, 2016

ISBN 978-80-7552-014-2 (brož.)

ISBN 978-80-7552-015-9 (e-pub)

ISBN 978-80-7552-016-6 (pdf)

ISBN 978-80-7552-017-3 (mobi)

AUTOŘI JEDNOTLIVÝCH KAPITOL

PhDr. David Čáp, Ph.D.

Metody psychologické diagnostiky používané psychology (hlava I kap. 4)

Diagnostika šikany (hlava III díl 3 kap. 3)

doc. PhDr. Ilona Gillernová, CSc.

Principy evaluace činností učitele (hlava III díl 4 kap. 1)

Vztah žáka a učitele a možnosti jeho poznávání (hlava III díl 4 kap. 2)

PhDr. Simona Hoskovcová, Ph.D.

Osobnostní charakteristiky žáků užitečné pro zvládání nároků školy (hlava III díl 2 kap. 1)

PaedDr. Blanka Housarová, Ph.D.

Řečové dovednosti a jejich možnosti hodnocení v podmínkách vzdělávání (hlava III díl 1 kap. 4)

PhDr. Kristýna Krejčová, Ph.D.

Učební potenciál a jeho diagnostika ve škole (hlava II kap. 6)

PhDr. Lenka Krejčová, Ph.D.

Výklad zpráv a nálezů z odborných pracovišť (hlava I kap. 5)

Anamnéza (hlava II kap. 1)

Pozorování (hlava II kap. 3)

Analýza výsledků činnosti (hlava II kap. 4)

Testové metody (hlava II kap. 5)

Průběžné sledování vývoje žáka (portfolio) (hlava II kap. 8)

Podpůrná opatření (hlava II kap. 9)

Jak se žáci učí (hlava III díl 1 kap. 1)

Vstup do školy – školní zralost, odklad školní docházky, předčasný nástup do školy (hlava III díl 1 kap. 2)

Diagnostika v kariérovém poradenství (hlava III díl 1 kap. 5)

Školní sebepojetí a školní úspěšnost (hlava III díl 2 kap. 2)

Klima třídy (hlava III díl 3 kap. 1)

Vztahy ve třídě (hlava III díl 3 kap. 2)

Odolnost (resilience) školní třídy (hlava III díl 3 kap. 4)

Mgr. Bc. Jana Lidická

Výchovné potíže a poruchy chování (hlava III díl 2 kap. 3)

Varovné signály psychických onemocnění (hlava III díl 2 kap. 4)

Syndrom CAN (hlava III díl 2 kap. 5)

PhDr. Tomáš Mertin

Funkční analýza chování – nástroj diagnostiky a intervence (hlava III díl 2 kap. 6)

PhDr. Václav Mertin

Význam pedagogického a psychologického poznávání žáka (diagnostiky) pro edukaci (hlava I kap. 1)

Základní principy pedagogické diagnostiky (hlava I kap. 2)

Etické zásady používání diagnostických metod (hlava I kap. 3)

Rozhovor (hlava II kap. 2)

Směry formativní diagnostiky (hlava II kap. 7)

Diagnostika specifických poruch učení (hlava III díl 1 kap. 3)

Diagnostika rodiny (hlava III díl 5)

PhDr. Eva Šírová, Ph.D.

Využití moderní techniky při poznávání dovedností učitele (hlava III díl 4 kap. 3)

Mgr. Martina Ventluková

Právní aspekty pedagogické diagnostiky (hlava IV kap. 1)

O AUTORECH

PhDr. David Čáp, Ph.D., absolvoval obor speciální pedagogika a etopedie na PedF UK a následně psychologii na FF UK, 7 let pracoval ve Středisku výchovné péče ve Slaném. Nyní přednáší na katedře psychologie FF UK v Praze, poskytuje poradenství a psychoterapii v centru Alivio, spolupracuje s nestátní neziskovou organizací DYS-centrum Praha, o. s., Domovem Laguna Psáry a byl lektorem a konzultantem projektu Minimalizace šikany.

doc. PhDr. Ilona Gillernová, CSc., absolventka oborů psychologie a pedagogika na FF UK v Praze, od roku 1981 působí na katedře psychologie FF UK v Praze. Pedagogickou, odbornou a vědeckou činnost zaměřuje do oblasti pedagogické a školní psychologie (sociální psychologie školy, edukační interakce dospělých a dětí, didaktika psychologie), sociální psychologie (komunikace dospělých a dětí, komunikace ve škole) a do některých projektů forenzně psychologických (kriminalistická psychologie).

PhDr. Simona Hoskovcová, Ph.D., psycholožka, pracuje na katedře psychologie FF UK v Praze, kde se věnuje mimo jiné výzkumu vývoje psychické odolnosti předškolního dítěte. Školí učitelky a učitele mateřských i základních škol, poskytuje psychologické poradenství a píše o psychologii dítěte. Překládá odbornou i jinou literaturu z německého jazyka.

PaedDr. Blanka Housarová, Ph.D., logopedka, má zkušenosti s prací v základní škole logopedické, z poradenského pracoviště (speciálně pedagogické centrum) i vysokoškolského vzdělávání budoucích odborníků. Působí v nestátní neziskové organizaci Logopedická společnost M. Sováka. Odborné zájmy: problematika dysfázie, (vývojové) verbální dyspraxie, oblast logopedické diagnostiky, spolupráce s rodiči a rodinou, logopedická péče u osob s demencí.

PhDr. Kristýna Krejčová, Ph.D., psycholožka, pracuje v oblasti pedagogicko-psychologického poradenství. Odborné zájmy: dynamická diagnostika, standardizovaná diagnostika schopností, školní zralost, videotrénink interakcí v prostředí školy.

PhDr. Lenka Krejčová, Ph.D., psycholožka, vyučuje na katedře psychologie FF UK v Praze a působí v nestátní neziskové organizaci DYS-centrum Praha, o. s. V minulosti učila na několika středních školách, v jedné z nich také zastávala funkci výchovné poradkyně a školní psycholožky, a pracovala ve středisku výchovné péče. Odborné zájmy: psychologie adolescence, rozvoj sociálních dovedností ve škole, specifické poruchy učení a chování u dětí, dospívajících a dospělých.

Mgr. Bc. Jana Lidická, absolventka oborů psychologie na FF UK a fyzioterapie na FTVS UK v Praze. Pracovala jako školní psycholožka na gymnáziu v Praze. Působí v organizaci věnující se mimoškolním programům pro školní skupiny. Odborné zájmy: edukační prostředí, sociální interakce, sociální psychologie školy, profesní poradenství.

PhDr. Tomáš Mertin, po absolvování jednooborového magisterského studia psychologie na FF UK v Praze se specializacemi sociální a klinická psychologie působí především v oblasti pracovního a organizačního hodnocení a poradenství.

PhDr. Václav Mertin, psycholog se 40 lety poradenské praxe, působí jako vysokoškolský pedagog na katedře psychologie FF UK v Praze – vyučované předměty zahrnují pedagogickou psychologii, školní a poradenskou psychologii. Odborné zájmy: obecnější otázky uplatnění psychologie ve školství, individualizace vzdělávacího přístupu k dětem, poruchy učení a chování, vstup dítěte do školy, domácí vzdělávání, poradenství pro rodiče.

PhDr. Eva Šírová, Ph.D., psycholožka, vyučuje na katedře psychologie FF UK v Praze, zaměřuje se na pedagogickou psychologii a psychologii pro učitele, výzkumně se zabývá možnostmi rozvíjení profesních dovedností učitele, dynamickým přístupem v diagnostice i výuce, standardizací Testu pohádek a videotréninkem interakcí (VTI). Současně působí jako supervizorka školních psychologů a v poradenských a sociálních službách (DD, ÚSP, ADRA). Je lektorkou a supervizorkou VTI.

Mgr. Martina Ventluková, absolvovala Právnickou fakultu UK v Praze, krátce působila v soukromé sféře v advokátní praxi. Několik let působila na odboru legislativy Ministerstva školství, mládeže a tělovýchovy, kde se podílela na tvorbě a výkladu právních předpisů (školský zákon, zákon o pedagogických pracovnících, prováděcí vyhlášky a další). Odborným zájmem byla především problematika předškolního a základního vzdělávání, posléze také postavení pedagogických pracovníků. V současné době pracuje na odboru legislativy Ministerstva vnitra.

SEZNAM ZKRATEK

Zkratky právních předpisů citovaných v knize

tr. zákoník – zákon č. 40/2009 Sb., trestní zákoník

zák. o soc.-práv. ochraně dětí – zákon č. 359/1999 Sb., o sociálně-právní ochraně dětí

zák. o ochraně os. údajů – zákon č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů a o změně některých zákonů

školský zákon – zákon č. 561/2004 Sb., o předškolním, základním, středním, vyšším odborném a jiném vzdělávání (školský zákon)

vyhláška č. 72/2005 Sb. – vyhláška č. 72/2005 Sb., o poskytování poradenských služeb ve školách a školských poradenských zařízeních

vyhláška č. 147/2011 Sb. – vyhláška č. 147/2011 Sb., kterou se mění vyhláška č. 73/2005 Sb., o vzdělávání dětí, žáků a studentů se speciálními vzdělávacími potřebami a dětí, žáků a studentů mimořádně nadaných

vyhláška č. 27/2016 Sb. – vyhláška č. 27/2016 Sb., o vzdělávání žáků se speciálními vzdělávacími potřebami a žáků nadaných

Ostatní zkratky

ACFS – Application of Cognitive Functions Scale

ADD – Attention Deficit Disorder

ADHD – Attention Deficit Hyperactivity Disorder

ADOR – Adolescent o rodičích

BFLPE – „big-fish-little-pond effect“ (tzv. efekt velké ryby v malém rybníce)

B-JEPI – Eysenckův dotazník pro děti

CAN – Child Abuse and Neglect

CBA – Curriculum-Based Assessment

CCQ – Communication Climate Questionnare

CES – Classroom Environment Scale

CNS – centrální nervová soustava

DVP – Dotazník volby povolání a plánování profesní kariéry

DVPP – další vzdělání pedagogických pracovníků

EBE – Evidence-Based Education

EBM – Evidence-Based Medicine

EU – Evropská unie

FACH – funkční analýza chování

FBA – functional behavioral assessment

FIRO-B – Dotazník interpersonální orientace

HS – hrubý skór

HSPQ – Catellův osobnostní dotazník pro mládež

ICT – informační a komunikační technologie

IST – Test struktury inteligence

IVP – individuální vzdělávací plán

LMD – lehká mozková dysfunkce

LMI – Dotazník motivace k výkonu

LSI – Dotazník stylů učení

MALS – Myself As a Learner Scale

MCI – My Class Inventory

MKN – Mezinárodní klasifikace nemocí

MŠ – mateřská škola

MŠMT – Ministerstvo školství, mládeže a tělovýchovy

NKS – narušená komunikační schopnost

OCDQ – Organization Climate Description Questionnaire

OTPO – Obrázkový test profesionální orientace

OSPOD – orgán sociálně-právní ochrany dětí

OU – odborné učiliště

PA – Performance Assesssment

PAS – poruchy autistického spektra

PBA – Performance-Based Assessment

PPP – pedagogicko-psychologická poradna

ROR – Rorschachův test

RVP – rámcový vzdělávací program

Sb. – Sbírka zákonů

SB – Stanford-Binetova zkouška

SO-RA-D – Sociometrický ratingový dotazník

SOŠ – střední odborná škola

SOU – střední odborné učiliště

SPC – speciálně pedagogické centrum

SPCH – specifické poruchy chování

SPU – specifické poruchy učení

SPUCH – specifické poruchy učení a chování

SŠ – střední škola

SVP – středisko výchovné péče

ŠVP – školní vzdělávací program

TBSD – Test barevného sémantického diferenciálu

UoS – Učitel o sobě (dotazník)

VOŠ – vyšší odborná škola

VŠ – vysoká škola

VTI – videotrénink interakcí

WJ IE COG – Test kognitivních schopností Woodcock-Johnson

ZŠ – základní škola

ZUŠ – základní umělecká škola

ŽoU – Žák o učiteli (dotazník)

PŘEDMLUVA K DRUHÉMU VYDÁNÍ

Tři roky, které uplynuly od prvního vydání, jsou velmi krátká doba. To však neznamená, že ve školství nedochází aktuálně k posunům, které zvýrazňují význam kvalitní diagnostiky.

Asi nejpodstatnější změnu spatřujeme v zesílení faktického důrazu na podpůrná opatření. Veškeré působení školy má směřovat k tomu, aby se všechny děti naučily co nejvíc. Každému dítěti je třeba pomáhat, aby došlo ke zlepšení jeho školní výkonnosti i psychické pohody. Jakkoli jde tedy v první řadě o výuku (intervenci), ta nemůže nestát na kvalitní pedagogické (psychologické) diagnostice.

Druhý významný podnět přichází do školství z tzv. edukace založené na důkazech. Jde o to, že ve školství by se měly používat pouze takové metody, které jsou empiricky ověřené nebo alespoň vycházejí z názorů uznávaných relevantními odbornými disciplínami. Dopad tohoto požadavku je obecnější, neplatí jen pro diagnostiku, snad ještě víc pro výuku a intervenci obecně. Rovněž vnímáme výraznější působení nových technologií.

Proto jsme ve 2. vydání doplnili původní obsah o kapitoly, které se věnují právě podpůrným opatřením (hlava II kapitola 9), kyberšikaně (hlava III díl 3 kapitola 3.1), diagnostice založené na důkazech (hlava I kapitola 2.5), ale i o stručnou připomínku, že poznání rodiny (hlava III díl 5) tvoří integrální součást diagnostiky dítěte.

Václav Mertin a Lenka Krejčová (leden 2016)

ÚVOD

K tomu, aby učitel mohl efektivně učit, musí mít příslušné profesní kompetence. Mezi nimi je na předním místě dovednost diagnostická. Učitel potřebuje poznat učební předpoklady a současně aktuální úroveň osvojení učiva u těch, které učí. Důležité jsou i znalosti osobnostních charakteristik, vztahy ve třídě i porozumění rodinným souvislostem. Rozmanitost dětí je obrovská, takže bez těchto znalostí je učitelovo působení hrou na náhodu. Bez znalostí dětí i třídy riskuje, že nevhodným přístupem bude marnit jejich i svůj potenciál, ztrácet drahocenný čas, snižovat zájem dětí o poznávání i jejich motivaci k učení a v neposlední řadě i o výsledky učení, bude zhoršovat vztahy mezi žáky ve třídě.

Výuková úroveň, osobnostní charakteristiky, učební předpoklady, ani vztahy ve třídě však nejsou evidentní, učitel se jich musí zmocnit vlastní aktivitou. Pro označení této aktivity používáme rozmanité pojmy – záleží na odborné disciplíně i kontextu. Mluvíme pak o měření, testování, diagnostice, evaluaci. Jako nejvýstižnější jsme pro naši publikaci zvolili pojem diagnostika, který ovšem ve školním světě pokládáme za totožný se souslovím poznávání žáků (potažmo školních tříd i sebe sama v profesi učitele). Měření i testování jsou příliš úzké, nevystihují současný pohled na komplexnost a kontextuálnost zjišťování dat. Evaluace představuje opravdu spíše hodnocení žáka, jeho výsledků, celkové hodnocení školy apod. Diagnostika může být prováděna se zcela neutrálním záměrem zjistit informace pro další práci. Přesto jsou někdy diagnostika a evaluace používány jako synonyma (např. Slavin, 2006).

Pro účely školní diagnostiky jsou klíčové údaje, které získává učitel. Zkouší před tabulí, zadává písemné práce, pozoruje, hovoří se žákem i s jeho rodiči, všímá si interakce mezi žáky, analyzuje domácí úkoly a další produkty žáka, získává informace i z jiných zdrojů – od rodičů, od lékaře, speciálního pedagoga, psychologa. Nestačí však údaje pouze hromadit, důležitá je jejich analýza, jejich zvažování v širším kontextu a jejich využití pro každodenní práci učitele, učení žáků i vztažení k obecnějším edukačním cílům.

Současní autoři zdůrazňují, že diagnostiku nelze oddělit od intervence, že samotné zjištění dat, bez pomoci dítěti, bez odpovídající akce, má jen velmi omezenou hodnotu. Takže v textu se objevují častá propojení s intervencí i odkazy na ni.

Při psaní publikace, kterou právě otvíráte, nás překvapivě největší problém čekal při zpracování právní problematiky. Školní praxe se posunula, požadavky na učitele rovněž, ovšem právní předpisy se drží stále tradičních úloh školy. Najednou se ukázalo, že pro určité aktivity nejsou jednoznačné a evidentní opory ve školských zákonech. Je možné, že jde o první pokus vypořádat se formálně s problematikou diagnostiky, kterou legislativní praxe doposud vlastně neřešila. Na druhou stranu se domníváme, že pedagogická diagnostika je učiteli i poradenskými pracovníky pokládána za zcela samozřejmou a nezbytnou součást činnosti učitele. Bez ní není edukace možná a dovednost poznat žáka či žáky, a podle těchto informací na ně reagovat, je jednou z vizitek těch nejlepších učitelů. Možná jsme jen zapomněli legislativcům říci, že se vlastně jedná o diagnostiku a škola bez ní nemůže adekvátně fungovat. Jsme proto velmi rádi, že nakonec vedle psychologů a speciálních pedagogů zazní v publikaci i právní pohled.

V textu se objevují jak obecnější postupy, tak i konkrétní metody. Uvádíme spíše jejich vzory než úplný výčet. Soudíme, že když učitel získá dostatečné obecnější odborné zázemí a širší rozhled v problematice diagnostiky, začlení snadno jakoukoli novou metodu účelně do svého repertoáru. Snažili jsme se však postihnout všemožné oblasti, v nichž je třeba pedagogickou diagnostiku provádět. Někdy se říká, že poznávání každého jednoho žáka činíme především proto, abychom věděli, jak se učí, jak ho máme učit, jak zvládá nároky vzdělávání. Jenomže samotné poznání rozumových schopností nám pro tyto účely nestačí. Jak by jinak bylo možné, že žák, který se zdá velmi chytrý, ve škole přesto selhává. A naopak žák průměrný někdy zvládá školu vcelku bez obtíží? Právě z těchto důvodů se kapitoly o poznávání žáků nevěnují jen učení jako takovému, ale také tématům, jako je školní sebepojetí, vnímaná osobní účinnost, ale také různorodé výchovné trable, které mohou v důsledku znemožňovat učení.

Kromě individuální diagnostiky žáků pak učitel potřebuje poznat také školní třídu, aby pronikl do sítě vzájemných vztahů, dokázal působit na její klima a podpořil celý kolektiv, aby se ve škole žáci cítili spokojení. Vedle těchto dvou úhlů pohledu je ovšem nezbytné reflektovat také své vlastní dovednosti a nezapomínat na skutečnost, že učitel je nedílnou součástí školní třídy. Proto jsou zařazeny také postupy, které primárně zaměřují pozornost na práci učitele, jeho způsoby učení, ale také jeho vztahy se žáky.

Věříme, že vám následující kapitoly přinesou inspiraci, povedou k zamyšlení a poskytnou také konkrétní nástroje, kterými lze zkvalitňovat vlastní práci, ale také si ji v některých ohledech zjednodušit.

Za autorský tým Václav Mertin a Lenka Krejčová (únor 2012)

HLAVA I

OBECNÉ PRINCIPY POZNÁVÁNÍ DÍTĚTE

1. Význam pedagogického a psychologického poznávání žáka (diagnostiky) pro edukaci

Každá lidská činnost, tedy i edukace, má cíl. Při jeho dosahování postupujeme na základě dosavadních zkušeností, znalostí, implicitních představ, společenských tradic, předepsaných návodů, pokynů nadřízených. Vždy však souběžně zjišťujeme, nakolik se daří cíl reálně naplňovat, jak moc jsme se k němu přiblížili, jak se tedy osvědčují zvolené postupy. Když se ukazuje, že pokroky nejsou dostačující, tak hledáme způsob úpravy postupu, a tedy vhodnější a efektivnější cesty k dosažení cíle. Zdroje hledáme pochopitelně jak u žáka a učitele (→ Vztah žáka a učitele a možnosti jeho poznávání, s. 292), tak u podmínek edukace a interakce jednotlivých činitelů. Jestliže naopak dojdeme k závěru, že se nám daří, je legitimní pokračovat v dosavadním přístupu.

Opakovaně v této publikaci zmiňujeme, že mezi základní profesní dovednosti učitele patří i poznávání žáka neboli diagnostika. Učitelé se někdy brání, že na ni nemají čas, že jejich hlavní úkol je edukace žáka, tedy vzdělání a výchova, že diagnostikovat by měli odborníci z poradenské služby. Podobně rodičům nepřiznáváme kompetenci diagnostikovat dítě proto, že ani oni nejsou podle uvedené logiky na tuto oblast odborníci. Jako bychom si neuvědomovali, že veškeré edukační aktivity mají v sobě zabudovaný jak intervenční (vzdělávací a výchovný), tak i diagnostický aspekt. Diagnostika je tak zcela přirozenou a nedílnou součástí každé činnosti učitele, rodiče i samotného žáka bez ohledu na to, jestli si to uvědomujeme nebo ne a jestli ji tak nazýváme, nebo jestli mluvíme o poznávání dítěte, evaluaci, zpětné vazbě, testování, měření aj. Učitel potřebuje dítě co nejlépe poznat ve všech směrech, aby výsledky jejich společné práce mohly být co nejlepší.

Nicméně je nutné připustit, že v nedávné době hrála explicitně prováděná pedagogická diagnostika ve vzdělávání jen velmi omezenou roli. Přístup k výuce byl totiž následující: učitel předával všem žákům učivo víceméně přesně podle předepsaného postupu, a pokud si ho osvojili, bylo vše v pořádku. Když tento postup nepřinášel výsledky, tak byli žáci sankcionováni, dostávali špatné známky, museli se dále učit, chodili na doučování ve škole nebo jim je zajistili rodiče. V řadě takových případů si žák ročník zopakoval, byl přeřazen do jiného vzdělávacího proudu nebo bylo u starších žáků vzdělávání vzhledem k neúspěchům ukončeno.

Konec ukázky

Table of Contents

AUTOŘI JEDNOTLIVÝCH KAPITOL

O AUTORECH

SEZNAM ZKRATEK

PŘEDMLUVA K DRUHÉMU VYDÁNÍ

ÚVOD

Hlava I: Obecné principy poznávání dítěte

1. Význam pedagogického a psychologického poznávání žáka (diagnostiky) pro edukaci

1.1 Diagnostika učení a diagnostika pro učení

2. Základní principy pedagogické diagnostiky

3. Etické zásady používání diagnostických metod

4. Metody psychologické diagnostiky používané psychology

Hlava II: Základní diagnostické postupy

2. Rozhovor

5. Testové metody

6. Učební potenciál a jeho diagnostika ve škole

7. Směry formativní diagnostiky

8. Průběžné sledování vývoje žáka (portfolio)

Hlava III: Diagnostika jednotlivých oblastí

Díl 1: Žák – výuková témata

1. Jak se žáci učí

2. Vstup do školy – školní zralost, odklad školní docházky, předčasný nástup do školy

4. Řečové dovednosti a jejich možnosti hodnocení v podmínkách vzdělávání

4.5 Gramatika a věty

5. Diagnostika v kariérovém poradenství

Díl 2: Žák – výchovná problematika

1. Osobnostní charakteristiky žáků užitečné pro zvládání nároků školy

2. Školní sebepojetí žáků a školní úspěšnost

3. Výchovné potíže a poruchy chování

4. Varovné signály psychických onemocnění

5. Syndrom CAN

6. Funkční analýza chování – nástroj diagnostiky i intervence

Díl 3: Třída

1. Klima třídy

2. Vztahy ve třídě

3. Diagnostika šikany

4. Odolnost (resilience) školní třídy

Díl 4: Učitel

1. Principy evaluace činností učitele

2. Vztah žáka a učitele a možnosti jeho poznávání

2.5 Popis dotazníků Žák o učiteli a Učitel o sobě

3. Využití moderní techniky pro poznávání dovedností učitele

Hlava IV: Legislativa

1. Právní aspekty pedagogické diagnostiky