Vzor citace: CHUDOMELOVÁ, Z., BERAN, M., JADRNÝ, V., NĚMEČKOVÁ, Š., NOVÁK, J. Zákon o elektronických komunikacích. Komentář. Praha: Wolters Kluwer ČR, 2016, 532 s.

Právní stav publikace k 1. 2. 2016.

Lektorský posudek:

doc. JUDr. Radim Polčák, Ph.D.

© MgA. Mgr. Zuzana Chudomelová, Mgr. Marek Beran, Mgr. Vratislav Jadrný, Mgr. Šárka Němečková, Ing. Mgr. Jaromír Novák, 2016

ISBN 978-80-7552-100-2 (brož.)

ISBN 978-80-7552-101-9 (e-pub)

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2016

SEZNAM POUŽITÝCH ZKRATEK

Zkratky právních předpisů

autorizační směrnice

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice)

kompetenční zákon

zák. č. 2/1969 Sb., o zřízení ministerstev a jiných ústředních orgánů státní správy České republiky

kontrolní řád

zák. č. 255/2012 Sb., o kontrole (kontrolní řád)

krizový zákon

zák. č. 240/2000 Sb., o krizovém řízení a o změně některých zákonů (krizový zákon)

Listina

usnesení předsednictva České národní rady č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky

obč. zák.

zák. č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

o. s. ř.

zák. č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád

rámcová směrnice

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice)

SFEU

Smlouva o fungování Evropské unie

směrnice o soukromí

směrnice o ochraně soukromí a elektronických komunikacích

a elektronických komunikacích

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (směrnice o soukromí a elektronických komunikacích)

směrnice o univerzální službě

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě)

spr. řád

zák. č. 500/2004 Sb., správní řád

stavební zákon

zák. č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon)

s. ř. s.

zák. č. 150/2002 Sb., soudní řád správní

Ústava

ústavní zákon České národní rady č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky

tr. řád

zák. č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád)

tr. zákoník

zák. č. 40/2009 Sb., trestní zákoník

vyhl. o číslovacích plánech

vyhláška č. 117/2007 Sb., o číslovacích plánech sítí a služeb elektronických komunikací

zák. o bezpečnosti ČR

ústavní zákon č. 11/1998 Sb., o bezpečnosti České republiky

zák. o cenách

zák. č. 526/1990 Sb., o cenách

zák. o elektronických

zák. č. 127/2005 Sb., o elektronických komunikacích

komunikacích

a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o elektronických komunikacích)

zák. o kyber. bezpečnosti

zák. č. 181/2014 Sb., o kybernetické bezpečnosti a o změně souvisejících zákonů (zákon o kybernetické bezpečnosti)

zák. o ochraně hosp. soutěže

zák. č. 143/2001 Sb., o ochraně hospodářské soutěže a o změně některých zákonů (zákon o ochraně hospodářské soutěže)

zák. o ochraně os. údajů

zák. č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů a o změně některých zákonů

zák. o provozování rozhlasového

zák. č. 231/2001 Sb., o provozování rozhlasového

a televizního vysílání

a televizního vysílání a o změně dalších zákonů

zák. o přestupcích

zák. České národní rady č. 200/1990 Sb., o přestupcích

zák. o spr. poplatcích

zák. č. 634/2004 Sb., o správních poplatcích

zák. o telekomunikacích

zák. č. 151/2000 Sb., o telekomunikacích a o změně dalších zákonů

zák. o vyvlastnění

zák. č. 184/2006 Sb., o odnětí nebo omezení vlastnického práva k pozemku nebo ke stavbě (zákon o vyvlastnění)

Ostatní zkratky

API

rozhraní aplikačních programů

CE

conformité europeénne

BEREC

Sdružení evropských regulačních orgánů v oblasti elektronických komunikací

EPG

elektronický programový průvodce

ENISA

Evropská agentura pro bezpečnost sítí

EFIS

Evropský informační systém rádiového spektra

ETNS

evropský telefonní číslovací prostor

Ministerstvo

Ministerstvo průmyslu a obchodu

RRTV

Rada pro rozhlasové a televizní vysílání

Úřad

Český telekomunikační úřad

WACC

vážené průměrné náklady kapitálu

JEDNOTLIVÁ USTANOVENÍ ZPRACOVALI

Mgr. Šárka Němečková: § 2 (1/2), § 22, § 22a, § 22b, § 22c, § 22d, § 23, § 23a, § 26, § 54, § 55, § 56, § 57, § 58, § 59, § 60, § 83, § 86, § 98, § 99, § 100, § 101, § 112, § 113, § 114, § 115, § 127, § 128, § 136 (1/2), § 142, § 144

MgA. Mgr. Zuzana Chudomelová: § 15, § 16, § 19b, § 24, § 25, § 27, § 33, § 33a, § 68, § 69, § 69a, § 69b, § 70, § 71, § 72, § 72a, § 72b, § 72c, § 76, § 84, § 97, § 122, § 123, § 124, § 125, § 126

Ing. Mgr. Jaromír Novák: § 1, § 3, § 4, § 5, § 6, § 16a, § 38, § 39, § 40, § 41, § 42, § 43, § 44, § 45, § 46, § 47, § 48, § 49, § 50, § 51, § 52, § 53, § 105, § 106, § 107, § 108, § 109, § 110, § 111, § 116, § 117, § 130, § 131

Mgr. Marek Beran: § 2 (1/2), § 7, § 8, § 9, § 10, § 11, § 12, § 28, § 29, § 30, § 32, § 34, § 35, § 36, § 37, § 73, § 74, § 75, § 78, § 79, § 80, § 81, § 82, § 85, § 86a, § 86b, § 92, § 93, § 94, § 118, § 119, § 120, § 129, § 136 (1/2), § 139, § 140, § 145, § 150, § 151, § 152 až 178

Mgr. Vratislav Jadrný: § 13, § 14, § 17, § 18, § 19, § 19a, § 20, § 21, § 61, § 62, § 63, § 64, § 65, § 66, § 67, § 87, § 88, § 88a, § 89, § 90, § 91, § 95, § 96, § 102, § 103, § 104, § 132, § 133, § 134, § 134a, § 137, § 138, § 143, § 146, § 147, § 148, § 149

SEZNAM PŘEDPISŮ CITOVANÝCH V KOMENTÁŘI1,2

Smlouva o fungování Evropské unie

nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1211/2009 ze dne 25. listopadu 2009 o zřízení Sdružení evropských regulačních orgánů v oblasti elektronických komunikací (BEREC) a Úřadu

směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/5/ES ze dne 9. března 1999 o rádiovém zařízení a telekomunikačním koncovém zařízení a vzájemném uznávání jejich shody

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice)

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice)

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice)

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě)

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (směrnice o soukromí a elektronických komunikacích)

směrnice Komise 2002/77/ES ze dne 16. září 2002 o hospodářské soutěži na trzích sítí a služeb elektronických komunikací (text s významem pro EHP)

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/136/ES ze dne 25. listopadu 2009, kterou se mění směrnice 2002/22/ES o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací, směrnice 2002/58/ES o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací a nařízení (ES) č. 2006/2004 o spolupráci mezi vnitrostátními orgány příslušnými pro vymáhání dodržování zákonů na ochranu zájmů spotřebitele

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/140/ES ze dne 25. listopadu 2009, kterou se mění směrnice 2002/21/ES o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací, směrnice 2002/19/ES o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení a směrnice 2002/20/ES o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací

rozhodnutí Komise 2002/622/ES ze dne 26. července 2002, kterým se zřizuje Skupina pro politiku v oblasti radiového spektra

rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady 676/2002/ES ze dne 7. března 2002 o předpisovém rámci pro politiku rádiového spektra v Evropském společenství (rozhodnutí o rádiovém spektru)

ústavní zákon České národní rady č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky

usnesení předsednictva České národní rady č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky

ústavní zákon č. 110/1998 Sb., o bezpečnosti České republiky

zák. č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád)

zák. č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád

zák. č. 500/2004 Sb., správní řád

zák. č. 262/2006 Sb., zákoník práce

zák. č. 40/2009 Sb., trestní zákoník

zák. č. 280/2009 Sb., daňový řád

zák. č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

zák. č. 90/2012 Sb., o obchodních společnostech a družstvech (zákon o obchodních korporacích)

zák. č. 292/2013 Sb., o zvláštních řízeních soudních

zák. č. 2/1969 Sb., o zřízení ministerstev a jiných ústředních orgánů státní správy České republiky

zák. č. 64/1986 Sb., o České obchodní inspekci

zák. České národní rady č. 200/1990 Sb., o přestupcích

zák. č. 526/1990 Sb., o cenách

zák. č. 265/1991 Sb., o působnosti orgánů České republiky v oblasti cen

zák. č. 483/1991 Sb., o České televizi

zák. č. 484/19991 Sb., o Českém rozhlasu

zák. č. 114/1992 Sb., o ochraně přírody a krajiny

zák. č. 216/1994 Sb., o rozhodčím řízení a o výkonu rozhodčích nálezů

zák. č. 634/1992 Sb., o ochraně spotřebitele

zák. č. 269/1994 Sb., o Rejstříku trestů

zák. č. 89/1995 Sb., o státní statistické službě

zák. č. 114/1995 Sb., o vnitrozemské plavbě

zák. č. 236/1995 Sb., o platu a dalších náležitostech spojených s výkonem funkce představitelů státní moci a některých státních orgánů a soudců a poslanců Evropského parlamentu

zák. č. 22/1997 Sb., o technických požadavcích na výrobky a o změně a doplnění některých zákonů

zák. č. 49/1997 Sb., o civilním letectví a o změně a doplnění zákona č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění pozdějších předpisů

zák. č. 148/1998 Sb., o ochraně utajovaných skutečností a o změně některých zákonů

zák. č. 106/1999 Sb., o svobodném přístupu k informacím

zák. č. 219/1999 Sb., o ozbrojených silách České republiky

zák. č. 326/1999 Sb., o pobytu cizinců na území České republiky a o změně některých zákonů

zák. č. 328/1999 Sb., o občanských průkazech

zák. č. 29/2000 Sb., o poštovních službách a o změně některých zákonů (zákon o poštovních službách)

zák. č. 61/2000 Sb., o námořní plavbě

zák. č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů a o změně některých zákonů

zák. č. 133/2000 Sb., o evidenci obyvatel a rodných číslech a o změně některých zákonů (zákon o evidenci obyvatel)

zák. č. 151/2000 Sb., o telekomunikacích a o změně dalších zákonů

zák. č. 218/2000 Sb., o rozpočtových pravidlech a o změně některých souvisejících zákonů

zák. č. 239/2000 Sb., o integrovaném záchranném systému a o změně některých zákonů

zák. č. 240/2000 Sb., o krizovém řízení a o změně některých zákonů (krizový zákon)

zák. č. 258/2000 Sb., o ochraně veřejného zdraví a o změně některých souvisejících zákonů

zák. č. 143/2001 Sb., o ochraně hospodářské soutěže a o změně některých zákonů (zákon o ochraně hospodářské soutěže)

zák. č. 231/2001 Sb., o provozování rozhlasového a televizního vysílání a o změně dalších zákonů

zák. č. 18/2004 Sb., o uznávání odborné kvalifikace

zák. č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty

zák. č. 480/2004 Sb., o některých službách informační společnosti a o změně některých zákonů (zákon o některých službách informační společnosti)

zák. č. 634/2004 Sb., o správních poplatcích

zák. č. 412/2005 Sb., o ochraně utajovaných informací a o bezpečnostní způsobilosti

zák. č. 108/2006 Sb., o sociálních službách

zák. č. 159/2006 Sb., o střetu zájmů

zák. č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon)

zák. č. 184/2006 Sb., o odnětí nebo omezení vlastnického práva k pozemku nebo ke stavbě (zákon o vyvlastnění)

zák. č. 125/2008 Sb., o přeměnách obchodních společností a družstev

zák. č. 93/2009 Sb., o auditorech

zák. č. 111/2009 Sb., o základních registrech

zák. č. 153/2010 Sb., kterým se mění zákon č. 127/2005 Sb., o elektronických komunikacích a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o elektronických komunikacích), ve znění pozdějších předpisů, a některé další zákony

zák. č. 17/2012 Sb., o Celní správě České republiky

zák. č. 202/2012 Sb., o mediaci a o změně některých zákonů (zákon o mediaci)

zák. č. 304/2013 Sb., o veřejných rejstřících právnických a fyzických osob

zák. č. 181/2014 Sb., o kybernetické bezpečnosti a o změně souvisejících zákonů (zákon o kybernetické bezpečnosti)

zák. č. 234/2014 Sb., o státní službě

nařízení vlády č. 426/2000 Sb., kterým se stanoví technické požadavky na rádiová a na telekomunikační koncová zařízení

nařízení vlády č. 153/2005 Sb., o stanovení způsobu a výše tvorby prostředků radiokomunikačního účtu a způsobu jejich čerpání

nařízení vlády č. 154/2005 Sb., o stanovení výše a způsobu výpočtu poplatků za využívání rádiových kmitočtů a čísel

vyhláška č. 155/2005 Sb., o způsobu tvorby volacích značek, identifikačních čísel a kódů, jejich používání a o druzích radiokomunikačních služeb, pro které jsou vyžadovány

vyhláška č. 156/2005 Sb., o technických a provozních podmínkách amatérské radiokomunikační služby

vyhláška č. 160/2005 Sb., kterou se stanoví forma Telekomunikačního věstníku, způsob uveřejňování údajů a způsob jejich předávání k uveřejnění

vyhláška č. 161/2005 Sb., o stanovení charakteristik funkcí speciálně vybavených telekomunikačních koncových zařízení pro různé druhy zdravotního postižení

vyhláška č. 162/2005 Sb., o stanovení parametrů kvality univerzální služby a jejich mezních hodnot

vyhláška č. 327/2006 Sb., kterou se stanoví charakteristiky přiměřených požadavků na připojení v pevném místě k veřejné komunikační síti a na přístup v pevném místě k veřejně dostupné telefonní službě a podmínky přístupu k internetu v rámci univerzální služby

vyhláška č. 388/2006 Sb., o čistých nákladech univerzální služby v elektronických komunikacích

vyhláška č. 117/2007 Sb., o číslovacích plánech sítí a služeb elektronických komunikací

vyhláška č. 238/2007 Sb., o rozsahu, formě a způsobu předávání osobních a identifikačních údajů, formě databáze těchto údajů a rozsahu, formě a způsobu předávání těchto údajů subjektu, který provozuje pracoviště pro příjem volání na čísla tísňového volání (vyhláška o předávání údajů pro účely tísňových volání)

vyhláška č. 290/2007 Sb., o úhradě nákladů na databázi údajů pro potřeby tísňového volání

nařízení vlády č. 1/2008 Sb., o ochraně zdraví před neionizujícím zářením

nařízení vlády č. 109/2008 Sb., o podmínkách poskytování zvláštních cen veřejně dostupné telefonní služby

vyhláška č. 105/2010 Sb., o plánu přidělení kmitočtových pásem (národní kmitočtová tabulka)

vyhláška č. 360/2010 Sb., kterou se stanoví vzor elektronického formuláře návrhu na rozhodnutí sporu o povinnosti k peněžitému plnění a technické náležitosti jeho užívání

vyhláška č. 134/2012 Sb., o stanovení rozsahu položkového vyúčtování ceny

vyhláška č. 135/2012 Sb., o stanovení rozsahu vyúčtování ceny podle druhu služby

vyhláška č. 228/2012 Sb., o stanovení kritérií pro posuzování, zda má více subjektů společnou významnou tržní sílu na relevantním trhu elektronických komunikací

vyhláška č. 241/2012 Sb., o stanovení náležitostí technicko-organizačních pravidel k zabezpečení bezpečnosti a integrity veřejné komunikační sítě a interoperability veřejně dostupných služeb elektronických komunikací za krizových stavů

vyhláška č. 242/2012 Sb., o stanovení rozsahu a formy předávané informace o narušení bezpečnosti a ztrátě integrity sítě

vyhláška č. 316/2014 Sb., o bezpečnostních opatřeních, kybernetických bezpečnostních incidentech, reaktivních opatřeních a o stanovení náležitostí podání v oblasti kybernetické bezpečnosti (vyhláška o kybernetické bezpečnosti)

opatření obecné povahy č. OOP/5/11.2007-14, který se stanoví obsah, forma, a způsob uveřejnění informací o výsledcích poskytování univerzální služby

opatření obecné povahy č. OOP/4/09.2014-6, kterým se stanoví metodika účelového členění nákladů a výnosů a jejich přiřazování a určuje se struktura vykazovaných informací

opatření obecné povahy č. OOP/1/04.2015-2, kterým se stanoví relevantní trhy v oboru elektronických komunikací, včetně kritérií pro hodnocení významné tržní síly

síťový plán č. SP/4/07.2011-13, kterým se stanoví identifikační označení sítí, datových toků a služeb sítí zemského digitálního televizního vysílání

všeobecné oprávnění č. VO-S/2/09.2008-11, kterým se mění všeobecné oprávnění č. VO-S/2/07.2008-10, kterým se stanoví podmínky k zajišťování veřejných komunikačních sítí a přirazených prostředků, ve znění pozdějších změn

1 Předpisy jsou řazeny v pořadí:

– právní předpisy Evropské unie,

– ústavní zákony,

– kodexy,

– zákony,

– ostatní právní předpisy.

2 Není-li uvedeno jinak, jsou všechny předpisy v textu citovány ve znění pozdějších předpisů.

ZÁKON

Č. 127/2005 SB.

ze dne 22. února 2005

O ELEKTRONICKÝCH KOMUNIKACÍCH A O ZMĚNĚ NĚKTERÝCH

SOUVISEJÍCÍCH ZÁKONŮ

(ZÁKON O ELEKTRONICKÝCH KOMUNIKACÍCH)

Změna: 290/2005 Sb., 361/2005 Sb., 235/2006 Sb., 310/2006 Sb., 186/2006 Sb., 110/2007 Sb., 261/2007 Sb., 304/2007 Sb., 124/2008 Sb., 177/2008 Sb., 189/2008 Sb., 247/2008 Sb., 384/2008 Sb., 227/2009 Sb., 153/2010 Sb., 281/2009 Sb., 94/2011 Sb., 137/2011 Sb., 341/2011 Sb., 420/2011 Sb., 468/2011 Sb., 375/2011 Sb., 19/2012 Sb., 142/2012 Sb., 167/2012 Sb., 273/2012 Sb., 457/2011 Sb., 18/2012 Sb., 214/2013 Sb., 303/2013 Sb., 234/2014 Sb., 258/2014 Sb., 181/2014 Sb., 250/2014 Sb., 318/2015 Sb., 378/2015 Sb.

Parlament se usnesl na tomto zákoně České republiky:

ČÁST PRVNÍ

ELEKTRONICKÉ KOMUNIKACE

HLAVA I

ÚVODNÍ USTANOVENÍ

§ 1

Předmět úpravy

(1) Tento zákon upravuje na základě práva Evropské unie1) podmínky podnikání a výkon státní správy, včetně regulace trhu, v oblasti elektronických komunikací.

(2) Tento zákon se nevztahuje na obsah služeb poskytovaných prostřednictvím sítí elektronických komunikací, jako je obsah rozhlasového a televizního vysílání, finančních služeb a některých služeb informační společnosti, není-li dále stanoveno jinak. Oddělením regulace přenosu od regulace obsahu nejsou dotčeny vazby, které mezi nimi existují, zejména pro zaručení mediální plurality, kulturní rozmanitosti a ochrany spotřebitele.

(3) Tímto zákonem nejsou dotčeny předpisy na ochranu hospodářské soutěže.

1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice). Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice).

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice).

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě).

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (Směrnice o soukromí a elektronických komunikacích).

Směrnice Komise 2002/77/ES o hospodářské soutěži na trzích sítí a služeb elektronických komunikací.

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/5/ES o rádiových a koncových telekomunikačních zařízeních a vzájemném uznávání jejich shody.

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/136/ES, kterou se mění směrnice 2002/22/ES o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací, směrnice 2002/58/ES o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací a nařízení (ES) č. 2006/2004 o spolupráci mezi vnitrostátními orgány příslušnými pro vymáhání dodržování zákonů na ochranu zájmů spotřebitele.

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/140/ES, kterou se mění směrnice 2002/21/ES o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací, směrnice 2002/19/ES o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení a směrnice 2002/20/ES o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací.

Z důvodové zprávy k zákonu č. 127/2005 Sb.:

Vymezuje rozsah a působnost zákona. V souladu s právem ES je obecně vyloučena z působnosti zákona obsahová stránka poskytovaných služeb např. v podobě textu, obrazu, zvuku nebo videa, tj. zejména rozhlasové a televizní vysílání, dále poskytování obsahu v síti internet apod.

K § 1

1. Právní úprava pro elektronické komunikace je určena pro sítě elektronických komunikací a služby založené na využití přenosu signálů elektronickým způsobem. Zákon o elektronických komunikacích (dále „zák. o elektronických komunikacích“ nebo „zákon”) tak odděluje regulaci služeb přenosu od regulace služeb obsahu.

2. Do množiny elektronických komunikací patří všechny komunikační infrastruktury (tzn. telekomunikace, přenos v oblasti rozhlasového a televizního vysílání a v oblasti informačních technologií) a přiřazené prostředky, přičemž je uplatňován princip, že funkčně obdobné služby a komunikační sítě by měly podléhat jednomu regulačnímu režimu, bez ohledu na používané technologie.

3. Předmět úpravy tohoto zákona je vymezen evropským regulačním rámcem pro sítě a služby elektronických komunikací z roku 2002, který byl novelizován v roce 2009. Další revize byla zahájena Evropskou komisí veřejnou konzultací na podzim roku 2015.

K odst. 1

4. Zákon je základní transpoziční normou evropského regulačního rámce pro sítě a služby elektronických komunikací. Základ tohoto rámce tvoří pět směrnic. Jsou to směrnice 2002/19/ES o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice), směrnice 2002/20/ES o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice), směrnice 2002/21/ES o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice), směrnice 2002/22/ES o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) a směrnice 2002/58/ES o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (směrnice o soukromí a elektronických komunikacích).

5. Transpoziční lhůta byla členským státům stanovena do 24. července 2003.

6. V roce 2006, po vyhodnocení veřejné konzultace k fungování stávajícího regulačního rámce, zahájila Evropská komise revizi regulačního rámce. Samotný legislativní návrh předložila Evropská komise Evropskému parlamentu a Radě 13. listopadu 2007. Revidovaný rámec, přijatý v roce 2009, se skládá ze 2 směrnic a z jednoho nařízení, a to směrnice 2009/140/ES, kterou se mění směrnice 2002/21/ES o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací, směrnice 2002/19/ES o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení a směrnice 2002/20/ES o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací, směrnice 2009/136/ES, kterou se mění směrnice 2002/22/ES o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací, směrnice 2002/58/ES o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací a nařízení (ES) č. 2006/2004 o spolupráci mezi vnitrostátními orgány příslušnými pro vymáhání dodržování zákonů na ochranu zájmů spotřebitele a konečně nařízení č. 1211/2009 o zřízení Sdružení evropských regulačních orgánů v oblasti elektronických komunikací (BEREC) a Úřadu.

7. Kromě základního regulačního rámce tvořeného pěti revidovanými směrnicemi se evropské prameny práva zaměřují na harmonizaci specifických oblastí – např. na správu rádiového spektra, regulaci roamingu, snižování nákladů na výstavbu broadbandových sítí atd.

K odst. 2

8. Negativní vymezení předmětu právní úpravy zákona se týká tzv. služeb obsahu, které jsou šířeny prostřednictvím sítí a služeb elektronických komunikací. Jedná se například o obsah rozhlasového a televizního vysílání, finanční služby, služby informační společnosti. Důvodová zpráva výslovně uvádí, že „v souladu s právem ES je obecně vyloučena z působnosti zákona obsahová stránka poskytovaných služeb např. v podobě textu, obrazu, zvuku nebo videa, tj. zejména rozhlasové a televizní vysílání, dále poskytování obsahu v síti internet apod.“. Nicméně toto rozdělení v praxi i po 10 letech zákona působí aplikační problémy. V rámci své rozhodovací praxe Český telekomunikační úřad (dále jen „Úřad“) například rozhodl, že informační služba poskytovaná na telefonním čísle 1188 není službou elektronických komunikací. Volání na linku 1188 je zpoplatněno výrazně vyšší částkou než běžné volání, protože uživatel hradí poskytovateli právě cenu za obsah spočívající v poskytování informací. Podstatou služby 1188 je tedy poskytnutí obsahu (informací různého druhu) prostřednictvím sítí elektronických komunikací.

K odst. 3

9. Regulační rámec pro elektronické komunikace upravuje ex ante sektorovou regulaci. Nicméně je nutné si uvědomit, že obecná pravidla hospodářské soutěže nejsou vyloučena z aplikace a uplatní se vždy.

Související ustanovení:

§ 2 – vymezení pojmů, § 4 – účel regulace, § 111 – spolupráce s Úřadem pro ochranu hospodářské soutěže

Související předpisy:

zák. č. 480/2004 Sb., o některých službách informační společnosti a o změně některých zákonů (zákon o některých službách informační společnosti)

Předpisy práva EU:

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice), – směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice), – směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice), – směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě), – směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/58/ES ze dne 12. července 2002 o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací (směrnice o soukromí a elektronických komunikacích), – směrnice Komise 2002/77/ES o hospodářské soutěži na trzích sítí a služeb elektronických komunikací (text s významem pro EHP), – směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/5/ES o rádiovém zařízení a telekomunikačním koncovém zařízení a vzájemném uznávání jejich shody, – rozhodnutí Komise 2002/622/ES, kterým se zřizuje Skupina pro politiku v oblasti radiového spektra, – rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady 676/2002/ES o předpisovém rámci pro politiku rádiového spektra v Evropském společenství (rozhodnutí o rádiovém spektru), – směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/140/ES, kterou se mění směrnice 2002/21/ES o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací, směrnice 2002/19/ES o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení a směrnice 2002/20/ES o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací, – směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/136/ES, kterou se mění směrnice 2002/22/ES o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací, směrnice 2002/58/ES o zpracování osobních údajů a ochraně soukromí v odvětví elektronických komunikací a nařízení (ES) č. 2006/2004 o spolupráci mezi vnitrostátními orgány příslušnými pro vymáhání dodržování zákonů na ochranu zájmů spotřebitele, – nařízení č. 1211/2009 o zřízení Sdružení evropských regulačních orgánů v oblasti elektronických komunikací (BEREC) a Úřadu

§ 2

Vymezení pojmů

Pro účely tohoto zákona se rozumí

a) účastníkem každý, kdo uzavřel s podnikatelem poskytujícím veřejně dostupné služby elektronických komunikací smlouvu na poskytování těchto služeb,

b) uživatelem každý, kdo využívá nebo žádá veřejně dostupnou službu elektronických komunikací,

c) koncovým uživatelem uživatel, který nezajišťuje veřejné komunikační sítě nebo veřejně dostupné služby elektronických komunikací,

d) spotřebitelem každá fyzická osoba, která využívá nebo žádá veřejně dostupnou službu elektronických komunikací pro účely mimo rámec její podnikatelské činnosti,

e) operátorem podnikatel, který zajišťuje nebo je oprávněn zajišťovat veřejnou komunikační síť nebo přiřazené prostředky,

f) zajišťováním sítě elektronických komunikací zřízení této sítě, její provozování, dohled nad ní nebo její zpřístupnění,

g) přiřazenými prostředky přiřazené služby, prostředky fyzické infrastruktury a jiná zařízení nebo prvky související se sítí elektronických komunikací nebo službou elektronických komunikací, které umožňují nebo podporují poskytování služeb prostřednictvím této sítě nebo služby nebo jsou toho schopny, a zahrnují mimo jiné budovy nebo vstupy do budov, kabelové rozvody v budovách, antény, věže a jiné podpůrné konstrukce, kabelovody, potrubí, stožáry, vstupní šachty a rozvodné skříně,

h) sítí elektronických komunikací přenosové systémy, popřípadě spojovací nebo směrovací zařízení a jiné prostředky, včetně prvků sítě, které nejsou aktivní které umožňují přenos signálů po vedení, rádiovými, optickými nebo jinými elektromagnetickými prostředky, včetně družicových sítí, pevných sítí s komutací okruhů nebo paketů a mobilních zemských sítí, sítí pro rozvod elektrické energie v rozsahu, v jakém jsou používány pro přenos signálů, sítí pro rozhlasové a televizní vysílání a sítí kabelové televize, bez ohledu na druh přenášené informace,

i) elektronickým komunikačním zařízením technické zařízení pro vysílání, přenos, směrování, spojování nebo příjem signálů prostřednictvím elektromagnetických vln,

j) veřejnou komunikační sítí síť elektronických komunikací, která slouží zcela nebo převážně k poskytování veřejně dostupných služeb elektronických komunikací, a která podporuje přenos informací mezi koncovými body sítě, nebo síť elektronických komunikací, jejímž prostřednictvím je poskytovaná služba šíření rozhlasového a televizního vysílání,

k) veřejnou telefonní sítí síť elektronických komunikací, která slouží k poskytování veřejně dostupných telefonních služeb a která umožňuje mezi koncovými body sítě přenos mluvené řeči, jakož i jiných forem komunikace, jako je faksimilní a datový přenos,

l) rozhraním

1. koncový bod veřejné komunikační sítě,

2. rozhraní pro propojování veřejných komunikačních sítí nebo přístup k nim, nebo

3. rádiové rozhraní pro cestu rádiových vln mezi rádiovými zařízeními,

a jejich technické specifikace,

m) koncovým bodem sítě fyzický bod, ve kterém je účastníkovi poskytován přístup k veřejné komunikační síti; v případě sítí zahrnujících komutaci nebo směrování je tento bod určen konkrétní síťovou adresou, která může být spojena s číslem nebo jménem účastníka,

n) službou elektronických komunikací služba obvykle poskytovaná za úplatu, která spočívá zcela nebo převážně v přenosu signálů po sítích elektronických komunikací, včetně telekomunikačních služeb a přenosových služeb v sítích používaných pro rozhlasové a televizní vysílání a v sítích kabelové televize, s výjimkou služeb, které nabízejí obsah prostřednictvím sítí a služeb elektronických komunikací nebo vykonávají redakční dohled nad obsahem přenášeným sítěmi a poskytovaným službami elektronických komunikací; nezahrnuje služby informační společnosti, které nespočívají zcela nebo převážně v přenosu signálů po sítích elektronických komunikací,

o) veřejně dostupnou službou elektronických komunikací služba elektronických komunikací, z jejíhož využívání není nikdo předem vyloučen,

p) veřejně dostupnou telefonní službou veřejně dostupná služba elektronických komunikací umožňující přímo nebo nepřímo uskutečňování národních nebo mezinárodních volání,

q) univerzální službou soubor služeb stanovený v § 38, které jsou dostupné ve stanovené kvalitě všem koncovým uživatelům na celém území státu za dostupnou cenu; dostupnou cenou se rozumí cena zohledňující úroveň spotřebitelských cen a příjmy obyvatel,

r) radiokomunikační službou komunikační činnost, která spočívá v přenosu, vysílání nebo příjmu signálů prostřednictvím rádiových vln,

s) voláním spojení uskutečněné prostřednictvím veřejně dostupné služby elektronických komunikací, které umožňuje obousměrnou hlasovou komunikaci,

t) neúspěšným pokusem o volání se rozumí takové volání, které bylo úspěšně spojeno, ale zůstalo bez odezvy nebo došlo k zásahu právnické nebo fyzické osoby zajišťující veřejnou komunikační síť nebo poskytující veřejně dostupnou službu elektronických komunikací,

u) škodlivou interferencí rušení, které ohrožuje funkčnost radionavigační služby nebo jiných bezpečnost zajišťujících radiokomunikačních služeb, nebo které jinak vážně zhoršuje, znemožňuje nebo opakovaně přerušuje radiokomunikační služby provozované v souladu s tímto zákonem se závazky vyplývajícími z mezinárodní smlouvy, kterou je Česká republika vázána a která byla vyhlášena ve Sbírce zákonů nebo ve Sbírce mezinárodních smluv, a se závazky vyplývajícími z členství České republiky v Evropské unii nebo mezinárodních organizacích, dalšími právními předpisy,

v) integritou sítě funkčnost a provozuschopnost propojených sítí elektronických komunikací, ochrana těchto sítí vůči poruchám způsobeným elektromagnetickým rušením nebo provozním zatížením,

w) interoperabilitou služby takové nastavení přenosových parametrů služby a rozhraní, které umožňuje komunikaci mezi koncovými uživateli nebo mezi koncovým uživatelem a podnikatelem poskytujícím službu prostřednictvím technologicky různých sítí elektronických komunikací,

x) regulací usměrňování komunikačních činností a vztahů za účelem dosažení a udržení konkurenčního prostředí, ochrany trhu elektronických komunikací, včetně ochrany uživatelů služeb elektronických komunikací, vydáváním rozhodnutí, opatření obecné povahy a stanovisek podle tohoto zákona a v jeho mezích.

y) porušením ochrany osobních údajů porušení bezpečnosti, které vede k neoprávněnému přístupu nebo k neoprávněné nebo nahodilé změně, zničení, vyzrazení či ztrátě osobních údajů zpracovávaných v souvislosti s poskytováním veřejně dostupné služby elektronických komunikací,

z) vertikálně integrovaným podnikem podnikatel, který provozuje síť elektronických komunikací a který zároveň poskytuje služby elektronických komunikací na maloobchodním nebo velkoobchodním trhu, nebo skupina podnikatelů, pokud jejich vzájemné vztahy odpovídají přímo použitelnému předpisu Evropské unie53), a které zajišťují síť elektronických komunikací a zároveň poskytují služby elektronických komunikací na maloobchodním i velkoobchodním trhu,

aa) přiřazenými službami služby související se sítí elektronických komunikací nebo službou elektronických komunikací, které mohou umožnit, umožňují nebo podporují poskytování služeb prostřednictvím této sítě nebo služby a zahrnují zejména systémy převodu čísel, či systémy nabízející rovnocenné funkce, systémy podmíněného přístupu a elektronické programové průvodce, jakož i jiné služby, například služby určení totožnosti, místa nebo přítomnosti uživatele.

53) Zákon č. 269/1994 Sb., o Rejstříku trestů, ve znění pozdějších předpisů.

Z důvodové zprávy:

Pojmy, které jsou používány v celém textu návrhu zákona, jsou v souladu s Legislativními pravidly vlády soustředěny do tohoto paragrafu. Další pojmy, které jsou potřebné pouze pro určité části návrhu, jsou pak definovány u dotčených ustanovení. Jsou rovněž použity pojmy v oboru běžně používané a známé (např. komutace, paket, síťová adresa).

Základní pojmy jsou definovány v souladu s právem ES.

K § 2

1. Toto ustanovení je pro výklad a pochopení zákona klíčové. Obsahuje definice základních pojmů, jejichž vymezení je pro další ustanovení zákona a jejich správnou aplikaci nezbytné. Jedná se částečně o definice vycházející z evropského regulačního rámce pro sítě a služby elektronických komunikací, zčásti pak o definice, jejichž nezbytnost vyplynula ze specifických potřeb faktického i právního prostředí České republiky.

2. Některé zde definované pojmy jsou zákonem v dalších ustanoveních používány velmi často (účastník, uživatel, veřejně dostupná služba elektronických komunikací, síť elektronických komunikací a další), některé jsou zde sice obecně vymezeny, ovšem jejich výskyt je v dalších ustanoveních zákona sporadický. Jedná se například o definici vertikálně integrovaného podniku, která je zde uvedena výlučně pro potřeby ukládání nápravných opatření.

3. Další definice obsahuje zákon v následujících ustanoveních, a to v případech, kdy takový pojem je používán pouze v určité části zákona. Ukázkou mohou být definice přístupu a propojení (§ 78) nebo přístroje (§ 73).

K písm. a)

4. Definice účastníka vychází z článku 2 písm. k) rámcové směrnice a je z pohledu vymezení subjektů zásadní. Jedná se o téměř doslovné převzetí směrnicové definice, znění definice obsažené v zákoně pouze odráží terminologii českého právního prostředí. Účastník je vymezen jako osoba, která s podnikatelem uzavřela smlouvu na poskytování veřejně dostupné služby elektronických komunikací. Účastníkem tak není každý, kdo s takovým podnikatelem uzavřel jinou smlouvu, například na poskytování „neveřejných“ služeb elektronických komunikací. Rovněž je pro používání tohoto pojmu lhostejné, zda takovou smlouvu uzavřel jako fyzická osoba či právnická osoba, jako podnikatel či mimo rámec podnikatelské činnosti.

K písm. b)

5. Definice uživatele rovněž téměř doslovně přejímá definici uvedenou v článku 2 písm. h) rámcové směrnice. Definovaný pojem „uživatel“ je oproti pojmu „účastník“ mnohem širší, jedná se o dvě množiny možných subjektů, které se však do značné míry překrývají. V tomto případě není kladen důraz na uzavření smlouvy na poskytování veřejně dostupné služby elektronických komunikací s podnikatelem poskytujícím takové služby, ale jedná se o každého, kdo takovou službu využívá nebo žádá. V prvé řadě se jedná o každého, kdo takové služby využívá, ale nemusí být za všech okolností tím, kdo na jejich poskytování uzavřel s podnikatelem smlouvu. Typicky se jedná například o zaměstnance využívající pracovní telefony, v takovém případě je účastníkem zaměstnavatel. V jiném případě se jedná o potenciálního zájemce o takové služby před uzavřením smlouvy na jejich poskytování.

6. Zákon uživatelům přiznává značné množství oprávnění či povinností a tento pojem je užíván většinou tam, kde není nutné vázat zákonnou úpravu na existenci právního vztahu mezi adresáty práv či povinností uvedených v zákoně.

K písm. c)

7. Koncový uživatel je definován zejména z toho důvodu, aby tam, kde je to zapotřebí, bylo striktně odlišeno uzavření smluv velkoobchodních a maloobchodních. Například v případě přeprodejců služeb elektronických komunikací, tedy takových podnikatelů, kteří nakoupí určitý objem veřejně dostupných služeb elektronických komunikací a tyto pak dále prodávají svým účastníkům, je z hlediska jejich postavení v jednotlivých oblastech právní úpravy nutné tyto odlišit od ostatních uživatelů a naopak.

K písm. d)

8. Další kategorií osob, kterou zákon pro specifické účely upravuje, jsou spotřebitelé. Definice spotřebitele v tomto zákoně je užší oproti definici uvedené v zákoně o ochraně spotřebitele, neboť je pro účely tohoto zákona nutné ji vymezit pouze ve vztahu k veřejně dostupné službě elektronických komunikací. Jedná se o uživatele (využívá nebo žádá veřejně dostupnou službu elektronických komunikací) – fyzické osoby, v souladu s obecným pojetím tohoto pojmu a s ním spojenou zvýšenou ochranou oproti podnikajícím osobám, vystupující mimo svou podnikatelskou činnost. Daná úprava v zákoně o elektronických komunikacích však nevylučuje aplikaci obecného právního předpisu upravujícího ochranu práv spotřebitelů (zákon č. 634/1992 Sb., o ochraně spotřebitele) i v oblasti elektronických komunikací. Stejné platí i pro právní úpravu zajišťující ochranu spotřebitelů obsaženou v občanském zákoníku.

K písm. e)

9. Tato definice vychází doslovně z článku 2 písm. c) přístupové směrnice 2002/19/ES a oproti obecně vžitému významu pojmu „operátor“ coby poskytovatele služeb se jedná o osobu, která zajišťuje nebo je oprávněna zajišťovat veřejné komunikační sítě. V případě provozování (zajišťování) jiných sítí elektronických komunikací, zpravidla sítí neveřejných, se nejedná o operátora ve smyslu tohoto zákona. Operátorem může být pouze osoba, která zřizuje, provozuje a dohlíží na veřejné komunikační sítě, popřípadě takové sítě zpřístupňuje, nebo osoba (podnikatel), která tak dosud nečiní, avšak je k tomu oprávněna na základě řádně provedeného oznámení podnikání (§ 13).

K písm. f)

10. Zajišťováním sítě se rozumí její zřízení, provozování, dohled nad ní nebo její zpřístupnění. O zajišťování sítě elektronických komunikací se jedná vždy, když je vykonávána alespoň jedna z uvedených činností. V tomto znění je úprava daného ustanovení až od účinnosti zákona č. 468/2011 Sb. (implementační novela), předchozí znění s ohledem na znění nepřesně transponující čl. 2 písm. m) rámcové směrnice mohlo být vykládáno také tak, že přinejmenším první tři z výčtu možných činností (zřízení, provozování, dohled) musí být naplněny kumulativně. Takový výklad by však byl v rozporu se smyslem a cílem úpravy této definice. V absurdním případě by každý, kdo síť nezřídil, například ji koupil, nemohl ani při výkonu dalších činností vykonávat zajišťování sítě. Jednotlivé činnosti uvedené v definici výkladové obtíže nezpůsobují, pouze u činnosti spočívající ve vykonávání „dohledu“ je nutno zdůraznit, že ve smyslu ustanovení rámcové směrnice se jedná o obecnou kontrolu nad sítí elektronických komunikací a možnost zasahovat do ní, nikoliv pouze o sledování její funkčnosti.

K písm. g)

11. Přiřazenými prostředky jsou veškeré se sítí nebo službou elektronických komunikací související prvky, ať už ve smyslu fyzickém (infrastruktura, zařízení), či služby, které (alespoň potenciálně, viz „nebo jsou toho schopny“) umožňují či podporují poskytování služeb na sítích elektronických komunikací, ale nejsou přímou součástí této sítě. Definice uvádí rovněž demonstrativní („mimo jiné“) výčet typických přiřazených prostředků (budovy nebo vstupy do budov, kabelové rozvody v budovách, antény, věže a jiné podpůrné konstrukce, kabelovody, potrubí, stožáry, vstupní šachty a rozvodné skříně). S ohledem na rychlý rozvoj v oblasti elektronických komunikací by jakýkoli uzavřený výčet v rámci definice nemohl obstát. Oproti předobrazu této definice v rámcové směrnici zákon používá namísto výrazu „přiřazená zařízení“ výraz „přiřazené prostředky“, zejména s ohledem na fakt, že se může jednat i o specifické druhy služeb, které za zařízení považovat nelze.

K písm. h)

12. Síť elektronických komunikací je definována jako přenosový systém umožňující přenos signálů po vedení. Součástí sítě jsou pak spojovací a směrovací zařízení a jiné prostředky, včetně prvků sítě, které nejsou aktivní. Zde je nutno upozornit, že se v daném případě nejedná o tzv. pasivní síťové prvky (například splittery), ale o části sítě, které nebyly aktivovány, tedy například o optická vlákna připravená k přenosu signálu, ale dosud nefunkční, nenasvícená. Definice pak vyjmenovává různé způsoby šíření signálů, kabelové vedení (klasické metalické vedení), rádiové spoje, optické kabely, resp. vlákna nebo jinými elektromagnetickými prostředky, včetně družicových sítí, pevných sítí s komutací (spojováním) okruhů či paketů a mobilních zemských sítí. Daný výčet je pouze demonstrativní. Jeho neuzavřený charakter je dán zejména z důvodu, že oblast elektronických komunikací je rychle se rozvíjejícím sektorem s velkým potenciálem technologického rozvoje. Vedle těchto „klasických“ telekomunikačních technologií se tak za síť elektronických komunikací považují rovněž elektrické rozvodné sítě, a to v rozsahu, v jakém jsou používány k přenosu signálů. Pro vyloučení pochybností se zde rovněž uvádějí sítě určené pro šíření rozhlasového a televizního vysílání (zákon o provozování rozhlasového a televizního vysílání) bez ohledu na druh přenášené informace.

K písm. i)

13. Elektronickým komunikačním zařízením se rozumí technická zařízení potřebná pro fungování sítě. Jedná se například o všechny druhy podzemních i nadzemních telekomunikačních kabelů (metalických, optických), jejich spojky, podzemní průběžné zesilovače, rozvaděče, koncentrátory apod. Autoři komentáře považují za důležité upozornit na šíři obsahové náplně tohoto pojmu, aby v praxi nedocházelo k jeho zaměňování s definičními znaky přístrojů, jako zařízeními umožňujícími komunikaci, podle § 73 zák. o elektronických komunikacích (rádiové zařízení, telekomunikační koncové zařízení).

K písm. j)

14. Veřejnou komunikační síť definuje zákon pro účely jejího odlišení od jiných (neveřejných), jejichž zajišťování je sice komunikační činností ve smyslu § 7, není ovšem podnikáním v elektronických komunikacích podle § 8 odst. 1. Vymezení takové sítě logicky odpovídá jejímu využití přinejmenším z větší části k poskytování veřejně dostupných služeb elektronických komunikací. Taková síť musí navíc podporovat přenos informací mezi koncovými body sítě, případně má být určena pro šíření rozhlasového a televizního vysílání, kdy se jedná pouze o jednosměrný přenos signálů.

15. K tomu srov. judikatura (rozsudek Nejvyššího správního soudu č. j. 7 As 55/2005-76 ze dne 18. 7. 2006)

K písm. k)

16. Veřejná telefonní síť je síť elektronických komunikací sloužící pro poskytování veřejně dostupné telefonní služby. Jedná se tedy o veřejnou komunikační síť ve smyslu definice podle písm. j), která umožňuje přenos mluvené řeči a jiných forem komunikace, tradičně spojovaných s telefonní službou, mezi koncovými body sítě.

K písm. l)

17. Vzhledem k potřebě uplatňování otevřeného přístupu k elektronickým komunikačním sítím a službám elektronických komunikací je třeba pro možnost připojování koncových zařízení vymezit rozhraní včetně jejich podrobných technických specifikací. Definice rozhraní vychází ze směrnice 1999/5/ES (zrušena směrnicí 2014/53/EU) a v podstatě se jedná o koncový bod sítě [písm. m)]. Podnikatel zajišťující veřejnou komunikační síť má podle § 73 povinnost uveřejnit způsobem umožňujícím dálkový přístup a oznámit Úřadu typy rozhraní, která nabízí pro připojení přístrojů, a jejich technické specifikace.

K písm. m)

18. Koncový bod sítě je fyzický bod, kde je uživateli (tedy tomu, kdo službu využívá) poskytován přístup k veřejné komunikační síti, a tím k veřejně dostupné službě elektronických komunikací (viz definice veřejné komunikační sítě). Pro správné směrování provozu (služeb elektronických komunikací) je třeba, aby koncové body sítě byly dostatečným způsobem identifikovány. Definice proto pro případ konkrétních sítí (sítě zahrnující komutaci nebo směrování) výslovně upravuje možnost spojit příslušnou síťovou adresu s číslem nebo jménem účastníka.

K písm. n)

19. Definice služby elektronických komunikací je pro celý zákon zcela klíčová, neboť vymezuje základní pojem pro právní úpravu v této oblasti. Jedná se o službu (tedy činnost vykonávanou pro druhého) obvykle úplatnou spočívající zcela nebo převážně v přenosu signálů po sítích elektronických komunikací. Zásadní pro vymezení služeb elektronických komunikací je striktní oddělení těchto služeb od obsahu, který je jejich prostřednictvím přenášen. Službou elektronických komunikací je tak například služba datového připojení k síti internet, webové služby (e-mail, vyhledavače, webhosting atd.) však již službou elektronických komunikací nejsou a na jejich poskytovatele povinnosti podle tohoto zákona nedopadají. Je nutno upozornit na skutečnost, že z hlediska laického vnímání nedochází ke striktnímu odlišování služeb elektronických komunikací od jiných služeb, zejména služeb informační společnosti. Službou informační společnosti se přitom rozumí jakákoliv služba poskytovaná elektronickými prostředky na individuální žádost uživatele podanou elektronickými prostředky, poskytovaná zpravidla za úplatu; služba je poskytnuta elektronickými prostředky, pokud je odeslána prostřednictvím sítě elektronických komunikací a vyzvednuta uživatelem z elektronického zařízení pro ukládání dat. Z uvedeného důvodu nejsou za službu elektronických komunikací považovány různé aplikace dostupné prostřednictvím služby přístupu k internetu umožňující komunikaci (např. Viber, Messenger, Skype, Hangouts, Whatsapp apod.).

20. K tomu srov. judikaturu.

K písm. o)

21. Veřejně dostupná služba elektronických komunikací je opět zcela zásadním pojmem, neboť zákon (aniž by její opak, tzv. „neveřejné služby“ vůbec definoval) tímto způsobem vymezuje jednak předmět podnikání v oblasti elektronických komunikací ve smyslu tohoto zákona a jednak slouží jako určující nástroj k adresování konkrétních zákonných oprávnění a povinností určitému okruhu podnikatelů („podnikatel poskytující veřejně dostupnou službu elektronických komunikací“). Protože poskytování těchto služeb je podnikáním, jehož právní úprava je obsažena v zákoně o elektronických komunikacích (mimo obecné podmínky pro podnikání i veškeré další otázky jako vznik a zánik oprávnění podnikat, podmínky pro osoby jednající jménem takového podnikatele apod.) řídí se právní vztahy výlučně tímto speciálním zákonem, právní úprava živnostenského zákona se tak nepoužije.

22. Veřejně dostupnou službou se míní taková služba elektronických komunikací, z jejíhož poskytování není nikdo předem vyloučen. Toto vymezení je nutno pojímat objektivně, tedy tak, že služba jako taková je nabízena předem neomezenému počtu zájemců. Každý z těchto zájemců pak může jako uživatel ve smyslu § 2 písm. b) oslovit poskytovatele služby za účelem uzavření příslušné smlouvy. Veřejná dostupnost služby tedy není a priori podmíněna „univerzální vhodností“ pro všechny uživatele, stejně tak jako není podmíněna například „celorepublikovou územní dostupností“ či „technickou proveditelností“ nebo kapacitním omezením počtu zákazníků apod.

23. Přestože zákon o elektronických komunikacích výslovně vymezuje pouze pojem veřejně dostupné služby elektronických komunikací, z hlediska aplikační praxe je třeba rozumět i pojmu „neveřejná služba elektronických komunikací“. Neveřejné služby elektronických komunikací lze definovat za použití definice veřejně dostupné služby elektronických komunikací a contrario jako služby poskytované předem stanovenému či omezenému okruhu zájemců. Dané omezení však musí být provedeno natolik individualizovaným způsobem, že v podstatě vyloučí z poskytování služby všechny kromě výslovně uvedených konkrétních subjektů (například služby výlučně pro pobočky společnosti ABC).

24. Typickými příklady neveřejných služeb elektronických komunikací jsou služby poskytované v tzv. podnikových sítích (neveřejných sítích) připojených za koncovým bodem veřejné komunikační sítě uzavřeným uživatelským skupinám. Uzavřené uživatelské skupiny tvoří subjekty, které nejsou nezbytně vázány ekonomickými vazbami, ale které mohou být identifikovány jako součást skupiny na základě trvajících profesionálních vztahů a jejichž interní komunikační potřeby vyplývají ze společného zájmu, např. systémy v bankovním odvětví, systémy rezervování letenek, systémy vysokých škol a univerzit atd. Při stanovení okruhu osob, které jsou předem vyloučeny z využívání služby elektronických komunikací, je třeba správně definovat okruh vyloučených osob tak, aby např. nedošlo k diskriminaci osob nebo aby nešlo jen o účelové vyloučení z důvodů vyhnutí se zákonem stanovené povinnosti. K tomu srov. judikatura (rozsudek Nejvyššího správního soudu č. j. 7 As 55/2005-76 ze dne 18. 7. 2006)

K písm. p)

25. Veřejně dostupná telefonní služba představuje podmnožinu veřejně dostupných služeb elektronických komunikací [viz písm. o)] a je vymezena jako služba umožňující přímo či nepřímo uskutečňování národních nebo mezinárodních volání, tedy spojení umožňující obousměrnou hlasovou komunikaci. Definice však již neobsahuje dřívější požadavek, aby hlasová komunikace probíhala v reálném čase, což je důsledek rozvoje nových technologií s tím, že jejich podstatou zůstává hlasová komunikace, ale přenos již není zaručen v reálném čase.

K písm. q)

26. Univerzální služba je institut, jehož hlavním cílem je zajištění dostupnosti zákonem vymezeného okruhu služeb veřejnosti za předem stanovených minimálních podmínek dostupnosti (jak cenové, tak územní – na celém území státu) a standardů kvality. Jedná se o základní služby, které musí být takto dostupné všem koncovým uživatelům [viz písm. c)] ve stanovené kvalitě, které uspokojí přiměřené potřeby těchto koncových uživatelů. Jedná se o tyto služby:

a) připojení v pevném místě k veřejné telefonní síti,

b) přístup v pevném místě k veřejně dostupné telefonní službě,

c) pravidelné vydávání telefonních seznamů čísel účastníků veřejně dostupné telefonní služby a přístup koncových uživatelů k těmto seznamům,

d) informační službu o telefonních číslech účastníků veřejně dostupné telefonní služby, dostupnou pro koncové uživatele,

e) služby veřejných telefonních automatů,

f) přístup zdravotně postižených osob k veřejně dostupné telefonní službě rovnocenný s přístupem, který využívají ostatní koncoví uživatelé, zejména prostřednictvím speciálně vybavených telekomunikačních koncových zařízení, nebo

g) doplňkové služby ke službám uvedeným v písmenech a) a b), kterými jsou:

1. postupné splácení ceny za zřízení připojení k veřejné telefonní síti pro spotřebitele,

2. bezplatné selektivní zamezení odchozích volání pro účastníka a

3. bezplatné položkové vyúčtování ceny pro spotřebitele.

27. V současné době s ohledem na rozvoj konkurence a rozšíření mobilních telefonních služeb se institut univerzální služby v praxi stává méně významným, je však nutno upozornit, že v průběhu revize regulačního rámce byla v souladu s důrazem na informační společnost Evropskou komisí intenzivně zvažována možnost začleněnit mezi jednotlivé dílčí služby univerzální služby rovněž služby přístupu k síti internet. Od tohoto záměru však bylo prozatím upuštěno.

K písm. r)

28. V prvé řadě je nutno konstatovat, že je radiokomunikační služba definována jako komunikační činnost ve specifické oblasti zajišťování komunikace prostřednictvím rádiových vln.

29. Podstatou této služby je vysílání či příjem signálů prostřednictvím rádiových vln. Směrnice 2014/53/EU o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se dodávání rádiových zařízen trh a zrušení směrnice 1999/5/ES definuje rádiové vlny jako elektromagnetické vlny o kmitočtu nižším než 3 000 GHz šířené prostorem bez umělého vedení, zatímco v § 15 zák. o elektronických komunikacích je uvedena definice rádiového spektra, za které se považují pouze elektromagnetické vlny v rozsahu od 9 kHz do 3 000 GHz.

30. Jednotlivé radiokomunikační služby pro účely správy rádiového spektra podle tohoto zákona dále vymezuje prováděcí právní předpis podle § 16 odst. 1, tj. vyhláška č. 105/2010 Sb., o plánu přidělení kmitočtových pásem (národní kmitočtová tabulka) z hlediska specifických telekomunikačních účelů, pro které jsou tyto služby určeny.

K písm. s)

31. V tomto znění je definice od účinnosti implementační novely, kdy došlo k její zásadní změně. Prvním významnou okolností je fakt, že se musí jednat o spojení prostřednictvím veřejně dostupné služby elektronických komunikací, nikoli jako dříve prostřednictvím veřejně dostupné telefonní služby. Oproti dřívějšímu pojetí již nemusí jít o spojení, které umožňuje oboustrannou komunikaci v reálném čase, zato je výslovně upraveno, že musí umožňovat hlasovou komunikaci. Vedle klasické telefonní služby tak tato definice zahrnuje i službu VoIP (Voice over IP).

K písm. t)

32. Neúspěšný pokus o volání je definován zejména pro účely povinnosti uchovávání provozních a lokalizačních údajů podnikateli, kteří zajišťují veřejnou komunikační síť nebo poskytují veřejně dostupnou službu elektronických komunikací, zde konkrétně veřejně dostupnou telefonní službu, když „volání“ je pojmově výlučně součástí telefonní služby [písm. p)]. Jedná se o situace, kdy se jeden uživatel služby elektronických komunikací „nedovolá“ druhému, a to ať z důvodu prostého nepřijetí hovoru tímto druhým uživatelem, či pro přerušení takového pokusu o volání ze strany subjektu zajišťujícího síť či poskytujícího veřejně dostupnou službu elektronických komunikací. Oproti tomu situace, kdy volaný subjekt tzv. zvonění „típne“, je považováno za úspěšný pokus o volání, neboť došlo ke spojení volaného a volajícího.

K písm. u)

33. Vymezení pojmu „škodlivé rušení“ vychází původně z autorizační směrnice, následně byla v rámci revize regulačního rámce tato definice upravena a přesunuta do směrnice rámcové. Důležitost tohoto pojmu je nutno spatřovat především pro stanovení podmínek využívání rádiového spektra, zejména v oblasti využívání rádiového spektra na základě všeobecného oprávnění, individuálního oprávnění, v oblasti provozování přístrojů. Problematika škodlivé interference se vztahuje k zajištění ochrany (v případě ohrožení funkčnosti, znemožnění nebo opakovaného přerušení) radionavigační služby nebo jiných bezpečnost zajišťujících radiokomunikačních služeb, popř. dalších služeb, které je Česká republika s ohledem na své mezinárodní závazky povinna zajistit a chránit. Zákon v souvislosti s danou problematikou vymezuje postupy při vzniku škodlivých interferencí, jejich předcházení a zamezení.

34. Vedle této definice je v § 100 odst. 2 zák. o elektronických komunikacích vymezena definice pojmu „rušení“ pro účel a ochrany provozu elektronických komunikačních zařízení a sítí, poskytování služeb elektronických komunikací či provozování radiokomunikačních služeb. Tato ochrana se tak vztahuje k jakémukoli rušení, nikoli tedy pouze k radiokomunikačním službám, jejichž provozování vyžaduje zvláštní ochranu jako v případě škodlivé interference.

K písm. v)

35. Pojem a definice integrity sítě obecně zastřešuje zákonný požadavek na zajištění bezproblémového fungování sítí elektronických komunikací, které jsou vzájemně propojeny (přímé nebo nepřímé fyzické a logické spojení sítí umožňující komunikace jednotlivým uživatelům, a to v rámci sítí jednoho či více podnikatelů – § 78 odst. 2 a 3). S integritou sítě úzce souvisí bezpečnost sítí a služeb, kterou se rozumí jejich schopnost odolávat náhodným incidentům nebo neoprávněným či svévolným zásahům závažně narušujícím dostupnost nebo interoperabilitu služeb a integritu sítí (§ 98 odst. 1). Přestože obecným jazykem je pojmu „integrita“ nejčastěji přikládán význam ve smyslu „celistvosti“ (něčeho), v pojetí tohoto zákona je však tento pojem ve spojení s problematikou provozu sítí elektronických komunikací třeba chápat spíše ve smyslu „neporušenosti“ a „funkčnosti“ sítí.

K písm. w)

36. Interoperabilita služby, zjednodušeně řečeno, znamená takové nastavení jejích parametrů a příslušných rozhraní, aby služba elektronických komunikací mohla být poskytována nezávisle na technologii, na jaké je postaveno fungování různých sítí elektronických komunikací.

K písm. x)

37. Definice v souladu s požadavky evropského regulačního rámce pro oblast elektronických komunikací vymezuje rozsah regulace, když stanoví její cíle a kroky, které má regulační orgán k jejich naplnění k dispozici. Takto provedené vymezení dává mantinely regulační činnosti Úřadu podle tohoto zákona. Kromě regulačních činností však Úřad zajišťuje výkon dalších agend v oblasti státní správy (§ 3 a § 108).

K písm. y)

38. Tato definice vychází z definice obsažené ve směrnici o soukromí a elektronických komunikacích a vztahuje se k povinnostem podnikatelů v případě ohrožení bezpečnosti osobních údajů. Obecně se sice tato problematika řídí zákonem o ochraně osobních údajů, ale zákon o elektronických komunikacích obsahuje některé specifické povinnosti pro podnikatele v elektronických komunikacích, jako je například zpracování vnitřních postupů pro nakládání či přístup k těmto údajům. Definice se výslovně vztahuje pouze na oblast veřejně dostupných služeb elektronických komunikací, porušení ochrany osobních údajů podle tohoto zákona se tedy nebude týkat jiných služeb například služeb informační společnosti, byť jsou prostřednictvím veřejně dostupných služeb elektronických komunikací poskytovány.

K písm. z)

39. Tato definice je důležitá pro použití v případě ukládání nápravných opatření na základě výsledků analýzy relevantního trhu, a to zejména pro účely uložení povinnosti funkční separace a cenové regulace. Musí se jednat o podnikatele, který zároveň zajišťuje sítě elektronických komunikací (přestože definice používá nekonzistentně výraz „provozuje“, patrně v důsledku legislativně technické chyby vzniklé při transpozici směrnicového ustanovení) a poskytuje služby elektronických komunikací. Vedle toho je za vertikálně integrovaný podnik považována rovněž skupina podnikatelů, kteří ve spojení také tyto činnosti vykonávají (zde je již správně použit výraz „zajišťují“), přičemž toto spojení (jejich vzájemné vztahy) odpovídá nařízení Rady ES č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků („nařízení ES o spojování“).

K písm. aa)

40. Implementační novelou byla do zákona zařazena definice přiřazených služeb. Tyto služby představují podmnožinu přiřazených prostředků [písmeno g)]. Nejsou tak samy službami elektronických komunikací, jedná se však o služby související se sítí elektronických komunikací nebo službou elektronických komunikací, které mohou umožnit, umožňují nebo podporují poskytování služeb prostřednictvím této sítě nebo služby. Mezi přiřazené služby tak patří zejména systém převodu čísel nebo systémy nabízející rovnocenné funkce, systémy podmíněného přístupu a elektronické programové průvodce. Dále sem patří například služby určení totožnosti, místa nebo přítomnosti, tj. zda uživatel službu aktivně využívá.

Z judikatury:

1. Umožní-li poskytovatel služby elektronických komunikací uživateli objednat a konzumovat službu s vyjádřenou cenou (příloha 1 bod 7 vyhlášky č. 117/2007 Sb., o číslovacích plánech sítí a služeb elektronických komunikací), jejíž obsah je uživateli sdělen prostřednictvím sítě a služeb elektronických komunikací, jde o výjimku předvídanou § 2 písm. n) zákona č. 127/2005 Sb., o elektronických komunikacích; spor o zaplacení ceny za takovou službu (službu obsahu) přísluší rozhodnout soudu.

Pravomoc navrhovatele (Úřadu, pozn. aut.) rozhodnout spor v této věci by byla dána, šlo-li by o spor o zaplacení ceny za služby elektronických komunikací; jak vyplývá z definice § 2 písm. n) zákona o elektronických komunikacích, nelze však službou elektronických komunikací rozumět každou službu, která bude přístupná účastníkovi osobou vykonávající komunikační činnost prostřednictvím její sítě a služeb elektronických komunikací; výjimkou patrnou z formulace citovaného ustanovení jsou služby, jejichž užívání resp. přístup k jejich obsahu poskytovatel (osoba vykonávající komunikační činnost) zprostředkuje sice svou sítí a prostřednictvím služeb elektronických komunikací, nicméně obsah samotné služby závisí na poskytovateli takové služby.

Ve věci jde o spor o zaplacení ceny za využití služeb, které byly žalobkyni účastníkovi zpřístupněny po zadání příslušného telefonního čísla přiděleného navrhovatelem třetím osobám odlišným od žalobkyně, po zpřístupnění zvolené služby byl její obsah účastníkovi (žalované) sdělen prostřednictvím sítě žalobkyně a jí poskytnutých služeb elektronických komunikací, žalobkyně „služby obsahu“ sama neposkytla, pouze jejich užití zprostředkovala. Je zřejmé, že pohledávka plynoucí z neuhrazení ceny za poskytnuté služby primárně vznikla mezi žalovanou a poskytovatelem služby obsahu.

Zvláštní senát z výše uvedených důvodů shledal žalovanou využité služby za odpovídající službám obsahu ve smyslu § 2 písm. n) zákona o elektronických komunikacích, které dle stejného ustanovení nejsou službami elektronických komunikací; spor o zaplacení ceny za takové služby pak není sporem o plnění povinností uložených na základě zákona o elektronických komunikacích. Tento závěr je stěžejní pro úvahu zvláštního senátu o rozhodovací pravomoci navrhovatele, neboť vzhledem k charakteru služby nemohou být ve vzájemném vztahu žalobkyně, žalované a poskytovatele služby obsahu splněny podmínky stanovené větou první a příp. též druhou § 129 odst. 1 zákona o elektronických komunikacích.

Výhradní oprávnění žalobkyně požadovat po žalované zaplacení pohledávky namísto poskytovatele služby obsahu (výběr ceny dle bodu 11.1 všeobecných podmínek) je předmětem právního vztahu mezi poskytovatelem služby obsahu a žalobkyni, jak žalobkyně ostatně sama uvádí v žalobním návrhu, v němž svou aktivní legitimaci dále dovozuje z právní úpravy poukázky dle § 535 a násl. občanského zákoníku, žalobkyně se považuje za poukazníka, žalovanou považuje za poukázaného a poskytovatele služby obsahu za poukazatele.

V posuzovaném případě poskytnuté služby obsahu nejsou službou elektronických komunikací, z pravomoci soudů se tato věc nevymyká, neboť podle § 7 odst. 1 o. s. ř. soudy rozhodují „spory a jiné právní věci, které vyplývají z občanskoprávních, pracovních, rodinných a obchodních vztahů, pokud je podle zákona neprojednávají a nerozhodují o nich jiné orgány“. (usnesení zvláštního senátu Nejvyššího správního soudu ze dne 20. dubna 2011, č. j. Konf 4/201112)

2. Dodávka televizních programů prostřednictvím satelitního signálu je službou elektronických komunikací ve smyslu § 2 písm. n) zákona č. 127/2005 Sb., o elektronických komunikacích. Rozhodovat o nárocích plynoucích z porušení povinnosti platit cenu za tuto službu proto přísluší Českému telekomunikačnímu úřadu (§ 129 odst. 1 citovaného zákona).

Telekomunikační služba byla do 30. 4. 2004 vymezena jako služba, jejíž poskytování spočívá zcela nebo zčásti v přepravě nebo směrování informací telekomunikačními sítěmi třetím osobám (§ 2 odst. 7 zákona o telekomunikacích, ve znění účinném k 30. 4. 2004); služba elektronických komunikací spočívá podle nové zákonné definice zcela nebo převážně v přenosu signálů po sítích elektronických komunikací [§ 2 písm. n) zákona o elektronických komunikacích]. Jak ve zrušeném zákoně o telekomunikacích, tak v novém zákoně o elektronických komunikacích je tedy telekomunikační služba, resp. služba elektronických komunikací, definována jednak charakterem přenášených impulsů, jednak povahou sítě, jejímž prostřednictvím je poskytována (tedy „telekomunikační sítě“ nebo „sítě elektronických komunikací“). Ve věci není sporu o tom, že žalobce – prostřednictvím souboru zařízení – zajišťoval pro žalovanou přenos a příjem satelitního signálu; zbývá proto posoudit, zda se tak dělo po síti elektronických komunikací.

Sítí elektronických komunikací se podle § 2 písm. h) zákona o elektronických komunikacích rozumí „přenosové systémy, popřípadě spojovací nebo směrovací zařízení a jiné prostředky, které umožňují přenos signálů po vedení, rádiem, optickými nebo jinými elektromagnetickými prostředky, včetně družicových sítí, pevných sítí s komutací okruhů nebo paketů a mobilních zemských sítí, sítí pro rozvod elektrické energie v rozsahu, v jakém jsou používány pro přenos signálů, sítí pro rozhlasové a televizní vysílání a sítí kabelové televize, bez ohledu na druh přenášené informace“. Z popisu služby, kterou žalobce žalobkyni poskytoval, i z návrhu Úřadu je přitom zřejmé, že signál přijímaný satelitní anténou instalovanou u žalované byl vysílán a přenášen ze satelitu (družice) prostřednictvím elektromagnetického vlnění. Taková síť je pak nepochybně přenosovým systémem, který umožňuje přenos signálů elektromagnetickými prostředky, a navíc slouží k televiznímu vysílání. Na právním posouzení věci nic nemění skutečnost, že službu spočívající v distribuci televizních programů z družice neposkytuje žalobce jakožto provozovatel vysílání, nýbrž zahraniční společnost, která je provozovatelem družicového spoje. Jak provozovatel družicového spoje, tak provozovatel vysílání jsou totiž osobami vykonávajícími komunikační činnost: zatímco však prvý z nich dodává své služby provozovatelům vysílání, tito provozovatelé sami dodávají služby koncovým uživatelům. Není přitom důležité, že žalobce sám neprovozuje družicový spoj, neboť vlastní úplné technické zázemí není podmínkou poskytování služby elektronických komunikací: podstatné je, že žalobce zajišťuje dodávku signálu, resp. programů, prostřednictvím sítě, která odpovídá zákonné definici sítě elektronických komunikací. (Pro účely rozhodování o pravomoci lze ponechat stranou rozdíly mezi „dodávkou signálu“ a „dodávkou programu“, jak je popsal rozšířený senát Nejvyššího správního soudu v rozhodnutí uvedeném shora: obě tyto služby jsou totiž podle tohoto rozhodnutí telekomunikačními službami, a tím spíše jsou i službami elektronických komunikací). (usnesení zvláštního senátu Nejvyššího správního soudu ze dne 31. května 2006, č. j. Konf 5/200611)

3. Je nepřípadná argumentační námitka stěžovatele, že z poskytování služby byli předem vyloučeni ti, kteří neměli právní důvod k užívání bytů, kde byla tato síť budována. Veřejnost této služby je v daném případě nutno brát obecně ve vztahu k poskytované službě, tedy tak, že každý potenciální zájemce není obecně předem vyloučen z jejího poskytnutí, tedy jinými slovy řečeno tak, že síť se buduje do budoucna a v budoucnu se k ní mohou připojit další zájemci. Skutečnost, zda takoví zájemci mají právní důvod k užívání bytů, kde je síť rozvedena, je nepodstatná, neboť s poskytováním samotné telekomunikační služby a využitím sítě nijak nesouvisí (předmětem vztahu mezi provozovatelem sítě a zájemcem není hodnocení právního důvodu užívání bytu, ale obecně poskytnutí telekomunikační služby a zřízení příslušné přípojky do sítě). (rozsudek Nejvyššího správního soudu ze dne 18. července 2006, č. j. 7 As 55/2005-76)

§ 3

(Zřízení Úřadu)

(1) Zřizuje se Český telekomunikační úřad (dále jen „Úřad“) jako ústřední správní úřad pro výkon státní správy ve věcech stanovených tímto zákonem, včetně regulace trhu a stanovování podmínek pro podnikání v oblasti elektronických komunikací a poštovních služeb2).

(2) Sídlem Úřadu je Praha.

(3) Úřad je účetní jednotkou. Úřad má samostatnou kapitolu ve státním rozpočtu České republiky.

2) Zákon č. 29/2000 Sb., o poštovních službách a o změně některých zákonů (zákon o poštovních službách), ve znění pozdějších předpisů.

Z důvodové zprávy:

Z praktických důvodů se regulační úřad zřizuje pod názvem Český telekomunikační úřad (již zavedený název). Úřad má působnost rozšířenou na oblast elektronických komunikací. Na základě novely zákona č. 29/2000 Sb., o poštovních službách a o změně některých zákonů (zákon o poštovních službách), je působnost úřadu i v oblasti poštovních služeb. Činnost úřadu v oblasti poštovních služeb je řešena zákonem o poštovních službách.

K § 3

1. Toto ustanovení řeší postavení nezávislého regulačního orgánu pro trh elektronických komunikací a poštovních služeb.

K odst. 1

2. Zákon o elektronických komunikacích zřídil Úřad jako ústřední správní úřad. Ústřední orgán státní správy je správní úřad, který má toto postavení určené tzv. kompetenčním zákonem a který stojí na vrcholu správní hierarchie a jemuž není nadřízen žádný jiný úřad.

3. Tímto ustanovením naplňuje Česká republika článek 3 rámcové směrnice, který požaduje, aby členské státy zaručily nezávislost vnitrostátních regulačních orgánů tím, že zajistí, aby byly právně odlišeny a funkčně nezávislé na všech organizacích, které zajišťují sítě, zařízení nebo poskytují služby elektronických komunikací. Zároveň mají členské státy zajistit, aby regulátoři vykonávali své pravomoci nestranně, transparentně a včas s dostatečnými finančními a lidskými zdroji. Příslušný recitál požaduje, aby regulátor odpovědný za ex ante regulaci trhu nebo za řešení sporů mezi operátory, byl při plnění svých úkolů chráněn před vnějšími zásahy nebo politickým tlakem, jež by mohly ohrozit jeho nezávislé posuzování záležitostí, které mu jsou předkládány.

4. Novelou zákona č. 29/2000 Sb., o poštovních službách a o změně některých zákonů (zákon o poštovních službách), byla Úřadu svěřena i gesce v regulaci poštovních služeb.

K odst. 2

5. Sídlem Úřadu je ze zákona Praha. Organizační struktura úřadu obsahuje 3 sekce – sekce správy vnitřních věcí, sekce regulace a sekce kontroly a ochrany spotřebitele. Tyto sekce jsou dále členěny na odbory, oddělení a samostatná oddělení. V rámci sekce kontroly a ochrany spotřebitele jsou zahrnuty oblastní odbory (regionálně detašovaná pracoviště Úřadu) – odbor pro oblast Praha, pro jihočeskou oblast, pro severočeskou oblast, pro západočeskou oblast, pro severomoravskou oblast, pro jihomoravskou oblast a pro východočeskou oblast. Zvláštním orgánem Úřadu je Rada (§ 107 zák. o elektronických komunikacích).

K odst. 3

6. Úřad je účetní jednotkou a má samostatnou kapitolu ve státním rozpočtu České republiky. To je naplněním čl. 3 odst. 3a rámcové směrnice, který říká, že členské státy zajistí, aby vnitrostátní regulační orgány měly samostatné roční rozpočty. Tyto rozpočty se zveřejňují. Kód rozpočtové položky Úřadu je 328.

7. Informace o hospodaření Úřadu je možné získat například z výročních zpráv, které Úřad zpracovává podle § 110 zák. o elektronických komunikacích. Dalším pramenem informací jsou otevřená data v katalogu otevřených dat, kde jsou například i datové sady o rozpočtu Úřadu.

Související ustanovení:

§ 107 – organizace Úřadu, § 108 – působnost Úřadu, § 110 – vztah Úřadu k Parlamentu a k vládě České republiky

Související předpisy:

Ústava, – kompetenční zákon, – zák. č. 29/2000 Sb., o poštovních službách a o změně některých zákonů (zákon o poštovních službách), – zák. č. 218/2000 Sb., o rozpočtových pravidlech a o změně některých souvisejících zákonů

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

Tiráž

SEZNAM POUŽITÝCH ZKRATEK

JEDNOTLIVÁ USTANOVENÍ ZPRACOVALI

SEZNAM PŘEDPISŮ CITOVANÝCH V KOMENTÁŘI

ČÁST PRVNÍ - ELEKTRONICKÉ KOMUNIKACE

HLAVA I - Úvodní ustanovení

§ 1 Předmět úpravy

§ 2 Vymezení pojmů

§ 3 (Zřízení Úřadu)

HLAVA II - Cíle a základní zásady regulace

§ 4 (Účel regulace)

§ 5 (Cíle a principy regulace)

§ 6 (Zásady regulace)

HLAVA III - Regulace komunikačních činností

Díl 1 - Komunikační činnosti a podnikání

§ 7 (Komunikační činnosti)

§ 8 (Podnikání v elektronických komunikacích)

Díl 2 - Všeobecné oprávnění

§ 9 Vydání všeobecného oprávnění

§ 10 Podmínky stanovené všeobecným oprávněním

§ 11 Zvláštní povinnosti

§ 12 Změna a zrušení všeobecného oprávnění

§ 13 (Oznámení podnikání)

§ 14 (Osvědčení a evidence podnikatelů)

Díl 3 - Správa rádiového spektra

§ 15 Povinnosti Úřadu

§ 16 Kmitočtové plány

§ 16a Technologická neutralita a neutralita vůči službám elektronických komunikací

§ 17 (Individuální oprávnění k využívání rádiových kmitočtů)

§ 18 (Vydání oprávnění k využívání rádiových kmitočtů)

§ 19 (Změna, prodloužení, odnětí a pozbytí platnosti oprávnění k využívání rádiových kmitočtů)

§ 19a (Změna držitele oprávnění a pronájem práva plynoucího z oprávnění k využívání rádiových kmitočtů)

§ 19b Individuální oprávnění k využívání rádiových kmitočtů pro experimentální účely

§ 20 (Omezení počtu práv k využívání rádiových kmitočtů)

§ 21 (Výběrové řízení pro příděl rádiových kmitočtů)

§ 22 Příděl rádiových kmitočtů

§ 22a Změna přídělu rádiových kmitočtů

§ 22b Odnětí přídělu rádiových kmitočtů

§ 22c Pozbytí platnosti přídělu rádiových kmitočtů

Díl 4 - Radiokomunikační účet

Díl 5 - Správa čísel, číselných řad a kódů, adres a jmen

Díl 6 - Univerzální služba

Díl 7 - Analýza relevantních trhů a určení podniku s významnou tržní silou

Díl 8 - Ceny a regulace cen

HLAVA IV - Práva a povinnosti podnikatelů, účastníků, spotřebitelů a koncových uživatelů

Díl 1 - Poskytování veřejně dostupných služeb elektronických komunikací a zajišťování veřejných komunikačních sítí

Díl 2 - Přístroje

Díl 3 - Pronájem okruhů

Díl 4 - Propojení a přístup k sítím elektronických komunikací a přiřazeným prostředkům

Díl 5 - Oddělená evidence nákladů a výnosů

Díl 6 - Funkční a dobrovolná separace

HLAVA V - Ochrana údajů, služeb a sítí elektronických komunikací

Díl 1 - Ochrana osobních, provozních a lokalizačních údajů a důvěrnost komunikací

Díl 2 - Bezpečnost a integrita veřejných komunikačních sítí a služeb elektronických komunikací

Díl 3 - Ochrana elektronických komunikací

Díl 4 - Ochranná pásma

Díl 5 - Oprávnění k využívání cizích nemovitostí

HLAVA VI - Státní správa v oblasti elektronických komunikací

Díl 1 - Správní úřady v oblasti elektronických komunikací

Díl 2 - Spolupráce s Komisí a s příslušnými národními orgány členských států

HLAVA VII - Správní delikty

HLAVA VIII - Ustanovení o řízení

Díl 1 - Obecná ustanovení o řízení

Oddíl 1 - Rozhodování sporů mezi osobami vykonávajícími komunikační činnosti

Oddíl 2 - Rozhodování účastnických sporů

Díl 3 - Konzultace

HLAVA IX - Společná, přechodná a závěrečná ustanovení

ČÁST DRUHÁ - ZMĚNA ZÁKONA O VODOVODECH A KANALIZACÍCH

ČÁST TŘETÍ - ZMĚNA ZÁKONA, KTERÝM SE MĚNÍ NĚKTERÉ ZÁKONY V SOUVISLOSTI S PŘIJETÍM SOUDNÍHO ŘÁDU SPRÁVNÍHO

ČÁST ČTVRTÁ - ZMĚNA ZÁKONA, KTERÝM SE MĚNÍ ZÁKON O TECHNICKÝCH POŽADAVCÍCH NA VÝROBKY

ČÁST PÁTÁ - ZMĚNA ZÁKONA O ZMĚNĚ ZÁKONŮ SOUVISEJÍCÍCH S PŘIJETÍM SLUŽEBNÍHO ZÁKONA

ČÁST ŠESTÁ - ZMĚNA ZÁKONA, KTERÝM SE PROVÁDĚJÍ NĚKTERÁ OPATŘENÍ V SOUSTAVĚ ÚSTŘEDNÍCH ORGÁNŮ STÁTNÍ SPRÁVY A MĚNÍ NĚKTERÉ ZÁKONY

ČÁST SEDMÁ - ZMĚNA ZÁKONA, KTERÝM SE MĚNÍ ZÁKON O TELEKOMUNIKACÍCH

ČÁST OSMÁ - ZMĚNA ZÁKONA O VĚZEŇSKÉ SLUŽBĚ A JUSTIČNÍ STRÁŽI ČESKÉ REPUBLIKY

ČÁST DEVÁTÁ - ZMĚNA ZÁKONA, KTERÝM SE MĚNÍ NĚKTERÉ ZÁKONY SOUVISEJÍCÍ S OBLASTÍ EVIDENCE OBYVATEL

ČÁST DESÁTÁ - ZMĚNA ZÁKONA, KTERÝM SE MĚNÍ ŽIVNOSTENSKÝ ZÁKON

ČÁST JEDENÁCTÁ - ZMĚNA ZÁKONA O ŽIVNOSTENSKÉM PODNIKÁNÍ

ČÁST DVANÁCTÁ - ZMĚNA ZÁKONA O PŮSOBNOSTI ORGÁNŮ ČESKÉ REPUBLIKY V OBLASTI CEN

ČÁST TŘINÁCTÁ - ZMĚNA KRIZOVÉHO ZÁKONA

ČÁST ČTRNÁCTÁ - ZMĚNA ZÁKONA O PROVOZOVÁNÍ ROZHLASOVÉHO A TELEVIZNÍHO VYSÍLÁNÍ

ČÁST PATNÁCTÁ - ZMĚNA ROZPOČTOVÝCH PRAVIDEL

ČÁST ŠESTNÁCTÁ - ZMĚNA ZÁKONA O SPRÁVNÍCH POPLATCÍCH

ČÁST SEDMNÁCTÁ - ZMĚNA ZÁKONA O ZŘÍZENÍ MINISTERSTEV A JINÝCH ÚSTŘEDNÍCH ORGÁNŮ STÁTNÍ SPRÁVY ČESKÉ REPUBLIKY

ČÁST OSMNÁCTÁ - ZRUŠENA

ČÁST DEVATENÁCTÁ - ZMĚNA ZÁKONA O SBÍRCE ZÁKONŮ A O SBÍRCE MEZINÁRODNÍCH SMLUV

ČÁST DVACÁTÁ - ZRUŠENA

ČÁST DVACÁTÁ PRVNÍ - ZMĚNA SOUDNÍHO ŘÁDU SPRÁVNÍHO

ČÁST DVACÁTÁ DRUHÁ - ZMĚNA ZÁKONA O OCHRANĚ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE

ČÁST DVACÁTÁ TŘETÍ - ZMĚNA ZÁKONA O PLATU A DALŠÍCH NÁLEŽITOSTECH SPOJENÝCH S VÝKONEM FUNKCE PŘEDSTAVITELŮ STÁTNÍ MOCI A NĚKTERÝCH STÁTNÍCH ORGÁNŮ A SOUDCŮ

ČÁST DVACÁTÁ ČTVRTÁ - ZMĚNA ZÁKONA č. 427/2003 Sb.

ČÁST DVACÁTÁ PÁTÁ - ZMĚNA ZÁKONA č. 483/1991 Sb., O ČESKÉ TELEVIZI, VE ZNĚNÍ POZDĚJŠÍCH PŘEDPISŮ

ČÁST DVACÁTÁ ŠESTÁ - ZMĚNA ZÁKONA č. 484/1991 Sb., o ČESKÉM ROZHLASU, VE ZNĚNÍ POZDĚJŠÍCH PŘEDPISŮ

ČÁST DVACÁTÁ SEDMÁ - ÚČINNOST