Erika Janková

Rozuzlenie lásky

Ukážka z elektronickej knihy

Predslov

Celý život hľadáme lásku, rozmýšľame o nej, chceme ju, túžime po nej, hovoríme, ako veľmi ju potrebujeme. A veľakrát ani nevieme, čo v skutočnosti slovo láska znamená.

Ako môžeme niečo chcieť, ak nevieme, o čo naozaj ide?

Je to, ako keď si deti zmyslia vždy nejakú novú hračku, ktorú vidia v televízii. Že je práve tá, čo teraz chcú, a musia ju mať. Tak o ňu bojujú, až im ju rodič kúpi. Ale čo sa potom stane?

Hrajú sa s tou hračkou deň-dva a skončí v škatuli spolu s ďalšími hračkami. A o toto ide, to dieťa vlastne nevie, ako sa s tou hračkou hrať, ono ju len vidí v televízii a tam sa mu pozdáva. Keď sa mu už dostane do rúk, zistí, že nie je až taká super, ako si myslelo.

Podobne ak máme nového partnera, sme šťastní, plní energie, ale za mesiac-dva zistíme, že už ten partner nie je to, čo na začiatku. Samozrejme, zodpovednosť nám nič nehovorí, a preto vinu zvalíme na neho, že je to on, čo sa zmenil, vonkoncom nie my. Aké smutné! A „hračka“ nás opustí alebo my ju.

A tak to ide, znova a znova, jeden vzťah za druhým. Potom si aj v mysli vravíme „nemám šťastie v láske, nikdy sa nezaľúbim“ a podobne. A stane sa to skutočnosťou, pretože sme to my sami tak chceli, žiadny osud či karma.

Úvod

Už sa mi to raz prisnilo: bola som na lúke plnej kvetov, ležala v tráve a okolo mňa lietali anjeli. Boli takí nádherní, že ich neviem ani opísať, mali krásne veľké krídla a každý z nich bol iný, každý mal inú farbu, a išlo z nich niečo nepredstaviteľne vľúdne a upokojujúce, tá energia, ktorá z nich plynula, bola úžasná...

Tu mi jeden anjel podáva ruku, so širokým úsmevom a s láskou v očiach na mňa hľadí – och, aký je krásny! Je fialovej farby. Zdvíham sa, no len čo stojím, mám pocit, že odletím, že sa vznášam. Ostatní anjeli sú trošička ďalej od nás, všetci sa usmievajú a vyžaruje z nich to, čo neviem opísať.

Fialový anjel zrazu prehovorí: „Vieš, prečo si prišla na svet, čo je tvojím poslaním a každej jednej bytosti, ktorá sa tam dostane?“

Nadýchnem sa a žasnem! Čo je to za otázku, ako to mám ja, úbohá ženská, láskou ubitá, vedieť? Ani nestihnem nič povedať, keď anjel znova prehovorí:

„Volám sa Zadkiel, archanjel Zadkiel.“

Jeho hlas znie tichučko, no pritom rázne.

„Ja som Sára,“ poviem, ako keby som mala strach, no nemám ho, to sa ani nedá – to, čo z nich ide, mi nedovoľuje mať strach, či iné negatívne pocity.

Anjel, teda Zadkiel sa začne nahlas smiať.

„Ja viem, kto si, no moja otázka znela inak.“

V duchu si opakujem, čo má byť mojím poslaním, ba čo mojím, všetkých nás ľudí. Čo to môže byť, ako to mám vedieť? – pýtam sa samej seba, pozerám na Zadkiela, on trpezlivo čaká na moju odpoveď, či... nečaká? Neviem, je taký iný, ľudia dávajú svoje emócie najavo, ale anjeli, teda títo anjeli v mojom sne sa všetci jemne usmievajú a to je všetko. Iba z nich ide niečo, čo slovami neviem bližšie vyjadriť.

1.

Zmarený život

Dokelu! Zaspala som!

Vždy, keď sa mi sníva o anjeloch, mám taký dobrý spánok, až zaspím – už sa mi to viac nemôže stať. Ako to, že nepočujem zvoniť mobil, keď si nastavím budík? Vrrr.

Bežím do kúpeľne, umývam si zuby, medzitým zakopnem o stolík pri dverách do kúpeľne, zaaukám, ponadávam si, hľadám, čo na seba.

Šarlota sa už tiež zobudila, dávam jej čerstvú vodu a sypem granuly – áno, Šarlota je mačka, už rok spolu žijeme, odkedy som ju našla, ako sa túla ulicou a od každého pýta jedlo, to viete, mačky sa vedia tak obtierať o vaše nohy a pozerať na vás pohľadom, ktorému neodolá nik. Ani ja som neodolala. Je ryšavo sivá a krásna. Vykŕmená. A rada sedí v spálni v okne, odkiaľ sleduje dianie ulice, občas čosi zamňauká, akoby komunikovala s druhými zvieratami, ale možno sa len smeje z ľudí – veď keď sa pozriem na seba, ako neelegantne a úplne hrozne som sa obliekla, ani sa jej nečudujem.

No nič, ja musím bežať do práce, a nie tu riešiť život svojej mačky. Pohladkám ju, dosypem granuly a už sa pracem... keď tu sa znova vraciam, po mobil.

To by som nebola ja, ak by som na niečo nezabudla!

Teraz už naostro bežím dolu po schodoch a zase po ďalších až do pivnice, odkiaľ vyberám svoj Trek Santiago, ktorý som dostala od bývalého frajera – mimochodom, po tom, čo ma zbil tak, že som na tri dni skončila v nemocnici na pozorovaní pre podozrenie na možný otras mozgu. Vtedy som sa vyhovorila, že som práve spadla z bicykla, ešte to – povedať, že ma Michael dobil, tsss, ten by mi zase dal, že by som ten otras mozgu naozaj mala. Ako bolestné mi kúpil bicykel, prijala som ho, vždy som taký chcela, a... poslala toho darebáka do riti! Ešteže som sa uvedomila, to by bol život. Že nad tým vôbec premýšľam! Je načase začať niečo robiť s tým mojím zmareným životom!

Konečne som dorazila do práce, pracujem v nakladateľstve, kde píšem stĺpec do časopisu Life Now – pozitívne riadky pre ľudí, ktorí už nevedia ako ďalej. Áno, ja so svojím zmareným životom. Niekedy sa zamýšľam, odkiaľ to zo mňa ide, že im viem tak dobre odpísať – podľa štatistík je môj stĺpec z celého časopisu najčítanejší, vraj mi vznikla na Facebooku aj stránka, kde zverejňujú niektoré moje odpovede. Priznám sa, ja Facebook nevyužívam, nemám chuť strácať čas niečím podobným. A možno mám aj strach nazrieť tam – čo ak sa niekomu nepáčia moje rady a dehonestuje ma, asi by som to neprežila. Ale čo to trepem, hádam sa nebudem ľutovať a ešte to – mať strach z niekoho s  nízkymi emóciami. Asi by som naozaj mala zmeniť svoj život a riadiť sa tým, čo píšem, respektíve radím ľuďom, niekedy s podobnými problémami, ako boli tie moje.

Je obedná prestávka a mne napadlo, že som si ešte nepozrela a nevytlačila anjela, o ktorom sa mi snívalo. Mám ich už troch, teda spolu so Zadkielom. Googlim a... wow, je nádherný, skoro ako vo sne, a naozaj fialový. Najviac sa mi páči piaty obrázok, a tak si ho tlačím do svojej anjelskej zbierky, ešte nemôžem zabudnúť zastaviť sa po ceste domov v obchode a kúpiť si podobného anjela.

Koniec ukážky

ISBN 978-80-972248-0-6

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2016

Vytvorené prostredníctvom Publico.sk

Table of Contents

Titulná strana

Predslov

Úvod

1.

Tiráž