Ján Vilček

Boha a nebo nesprivatizuješ

Ukážka z elektronickej knihy

Úvahy a mini-zamyslenia

2014

Autorské práva

Eknihu Boha a nebo nesprivatizuješ napísal © Ján Vilček, MMXIV; Obrázok na obálku: (Public Domain) Lucas Löffler; Obálka: © Druska Books, MMXIV

Všetky práva vyhradené. Nijaká časť tejto knihy nesmie byť reprodukovaná, uchovávaná v rešeršných systémoch alebo prenášaná akýmkoľvek spôsobom vrátane elektronického, mechanického, fotografického či iného záznamu bez predchádzajúceho písomného súhlasu autora, respektíve vydavateľa.

ISBN: 978-80-8171-009-4

Poznámka namiesto úvodu

Krátka poznámka namiesto úvodu: táto kniha vznikala postupne stránka po stránke či po dvoch, výnimočne po troch, a to cez blogovanie. Vystihnúť približne 1800 až 3600 znakmi základnú myšlienku, krátku „aktuálnu“ úvahu, to dá občas tvorivo zabrať a zároveň ide aj o ohľad k čitateľovi. Vo svete nadmieru zahltenom informáciami, stresom, náhlením – ide o čas a aj o energiu. Bol tu nepísaný zámer: vystihni ideu v stručnosti. Radšej piť po dúškoch ako liečivé bilynky.

Desať výrokov, ktoré nikdy nepoviem

1. „Nenávidím ťa“

- viem totiž, že nenávisť je najľahšia cesta do pekla, či už veríte alebo nie. Najzvláštnejšie je, že neveriaci má jednu výhodu oproti veriacemu – je tak zmagorený a tupý, že nejaká viera mu môže byť ukradnutá. Ale to je márna výhoda.

2. „Zabijem ťa“ – ale ani obdobne – „Zabi ma či zabite ma“

- vysvetlenie je jednoduché: život si vážim ako dar od Boha, tak prečo by som ho mal vziať, či naopak, nechať si ho vziať?

- čo je horšie, tak aj tomu najopatrnejšiemu človeku sa môže stať, že zabije nechtiac, hoci len počas jazdy autom, keď vám niekto podbehne pod kolesá automobilu. Čo tam po tom, že vy ste to nechceli? Alebo pri nešťastnej náhode nedopatrením nabúrate stabilitu kohosi a on si potom zlomí väzy… Je dobré predvídať, kým sa dá… Áno, počul som, že niektoré filozofické či náboženské smery „Východu“ tvrdia čosi o „nezvratnom“ osude, ale aj keby to bolo čiastočne pravdivé, zrejme rozhoduje tak či tak naše vnútro v plnosti slobody…

- a ak by ma chcel niekto zabiť, tak moje reči by už aj tak nepomohli, len čo by to brali ako smiešnu provokáciu.

3. „Politici sú vždy správnymi ľuďmi na správnom mieste a v správnom čase.“

- za krátkych dvadsať či „??“ rokov našej krehkej demokracie tu azda ani nebol úplne nikdy „Politik ideál.“ Ale haj**ov ako keby zhadzovali z vrtuľníka! Sergej N. Lazarev vo svojej knihe „Diagnostika karmy“ to podrobne rozoberá, ale jadro problému by som zhrnul vo vyjadrení „Iba Boh je dokonalý“.

4. „Už viem všetko“

- aj toto je úplne pochopiteľné: čím viac človek vie, tým viac vie, čo ešte nevie. Prípadné zúženie výroku na konkretizované: „Viem toto…“ a nasledovalo by presné znenie poznaného či zisteného – s dodatkom – ak sa presvedčím o omyle, rád sa opravím. Nikdy nezaškodí definovať si základné pojmy, aby nedošlo k zbytočným nedorozumeniam.

5. „Niet ničoho, čo by som už nezažil“

- hajajáj! Domnievam sa, že len toť vzhľadom na to, čo som doteraz zistil, by mi ani 77 životov nestačilo…

- inou otázkou je – byť spokojný alebo vyrovnaný s tým, čo je za mnou a čo ešte sa dá stihnúť za zvyšný, hoci krátky život.

- a sú veci, ktoré tutovo nechcem prežiť, hoci neviem, či preto, že som ich už prežil, alebo preto, že sa bojím, prípadne je to tak nebezpečnéí, že by som to ani nepriateľovi neprial.

6. „Idem a ukradnem to…“

- to je vec výchovy: ak je vo mne zakorenené, že kradnúť je FUJ, tak kradnúť nebudem.

- viem však pochopiť, ak sa v rôznych správach, (rozhlas, televízia, noviny), spomína, že niekde je alebo bola katastrofa v podobe zemetrasenia, povodní, požiarov a zúfalí občania sa odhodlajú rabovať, aby nehladovali.

- a ako vravievajú anjeli, Láska za istých okolností dokáže odpustiť aj krádež, ak bola uskutočnená z lásky k deťom či milovanému človeku, či všeobecne pre záchranu života iného človeka, a to môže byť rôzne.

7. „Objednávam / Platím panáka pre všetkých v bare, (kaviarni, reštaurácii, bufete, krčme).“

- nepijem a nevidím dôvod, prečo by mal piť (ožierať sa) ktokoľvek iný.

- našťastie či na nešťastie, nikdy som nemal tú možnosť, aj keby som chcel. Zásada je však dosť silná, takže, ak aj budem mať na to, pitie nebudem podporovať.

- viem si však predstaviť výnimočnú situáciu, že by som doniesol nenapraviteľným bezdomovcom, ktorí odmietajú akúkoľvek pomoc, jednu fľašku čuča - pretože ich tvrdosť rozhodnutia je nenapraviteľná – a ak by bolo dosť chladno, niet toho, čo by ich fakt zahrialo.

8. „Nikdy som nepochybil.“

- v tom okamihu by som totiž klamal.

- ono nie je umenie chybiť alebo nechybiť → ale, ak aj padneš do bahna, pozviechaj sa, umyješ sa a ideš ďalej.

9. „Boh nie je.“

- z môjho uhla poznania, myslenia, postojov – nemožno mi inak, ja viem, že je.

- som však proti paranojam mnohých ľudí, ktorí si vzali za svoje – násilím alebo  nútením presviedčať tých, ktorí pochybujú, neveria, nevedia.

- ak má niekto milovať Boha, nech je to z jeho vnútra, a nie z donútenia.

10. „Dievčatko, dáš si z cukríkov?“

- to je jedna z verzií výrokov, ktorými začínajú svoju morbídnu aktivitu pedofili – tak, ako sa to v mnohých filmoch, (alebo v rôznych publikáciách), podľa skutočných káuz poodhalilo.

- totiž - zo všetkých foriem ubližovania človeka voči človeku - je táto morbidita najhoršia: obeť je totiž takmer vždy bez šancí rovnocenných reakcií a obrany.

- ale všimol som si aj to, že pojem „pedofil“ radi zneužívajú tí, ktorí potrebujú takzvane nepriestreľný argument proti akýmkoľvek protivníkom. Manipulátori zneužijú čokoľvek. Spoliehajú sa na nevedomosť či neinformovanosť väčšiny ľudí. Kým nie ste obvinení VY, dovtedy manipulácii s pojmami nevenuje väčšina pozornosť. Majte sa na pozore.

Avaritia prima scelerum mater (Claudianus: „Lakomosť je matkou všetkého zla“)

Prevažná časť dnes vyspelého sveta sa môže odvolávať na rímsko–grécke korene, či už ide o kultúrne tradície alebo súčasnú civilizáciu. Po náboženskej stránke máme nadväznosť na hebrejský monoteizmus. Gréci sú vzdialene za naším reálnym ponímaním demokracie, ale aj športu. Rimania zase „priniesli“ právo a zákon. To je vo veľmi hrubom zjednodušení základ. Ako jasne vidno, aj starí Rimania mali dobrú vedomosť o škodlivosti lakomosti.

Uvedený výrok rímskeho občana Claudiana je aktuálny a páľčivý aj dnes. A obávam sa, že aj naši potomkovia budú poznať tento jav či postoj.

Odjakživa bol problém v prerozdeľovaní hmotných statkov, ktoré prinášala samotná príroda alebo práca ľudí. Rôzne vzbury, revolúcie, nepokoje, občianske vojny a aj dobyvačné vojny – to je len zopár nešťastí, ktoré mi prídu na myseľ, keď sa snažím pochopiť súvislosti, napojené na onen nepekný postoj, či ešte inak – kardinálny ľudský „hriech“: lakomosť.

Zapojme si fantáziu. Viete si predstaviť ľudské telo ako súhrn miliónov a miliárd miniatúrnych buniek, ktoré vzájomne vytvárajú jeden jediný celok? (Opovážlivo vravím, že v trojrozmerných predstavách je úplne jedno, či by ste si povedali, že ide o milióny alebo miliardy – dôležitejší je ten obraz samotný, než počty). Nevravte, že ste nemali v škole hodiny chémie, biológie, zdravovedy a podobne… Ak máte prístup k internetu, môžete si nájsť príslušné zobrazenie vo vyhľadávači ako pomôcku k lepšej predstave.

A teraz poďte so mnou trochu ďalej: jedna bunka, ktorá sa nepochopiteľne „zbláznila“, si povie, že ona chce viac, než to, čo bolo pre ňu pôvodne určené, že si ponechá viac zo živín z krvi do zásoby a ďalej ich nepustí, iba nejakú nepatrnú časť, ba čo, len toľko, aby mohli žiť tie najbližšie…

Prerod jej postoja vyústi do organizovania takej zmeny v stavbe podstaty a organizácie, že z obyčajnej bunky začína vznikať nekonečne sa opakujúce bujnenie kópií do nemoty, až kým „TO“ (t.j. rakovina) nezhltne najprv okolie, a v neskoršom štádiu aj zabije celý „domovský svet“, ktorého bola pôvodne súčasťou.

Nie je ťažké to aplikovať na iné roviny uvažovania. Preveďme si tento príklad na občiansku spoločnosť dnešného sveta – hoci – hrozí nám, že tak zložitý celok, akým je občianska spoločnosť, je predsa len komplikovanejší prípad. V princípe však podobnosť iste môže byť.

Zješ len toľko, čo sa zmestí do tvojho žalúdka, (ak to ale preženieš, ubližuješ si ty sám, nikto iný).

Oblečieš si na seba iba toľko, čo sa hodí v ten-ktorý moment, inak sa prehreješ, aj takto by si sa mohol zmýliť.

Vypiješ v istom časovom období len také či onaké maximum tekutiny…

A tak môžeme pokračovať s inými zložkami či druhmi atď. Hoci tu ide len

o základnú predstavu.

Toto krátke zamyslenie chcem ukončiť, nemá zmysel donekonečna vrstviť na seba podporné argumenty, slová, príklady. Chcem po čitateľovi jediné – skúste vykonať exkurziu svojou pamäťou, či svojím vnútorným „JA“, nekonáte ako vyššie spomínaná bunka, na začiatku normálna, postupom času rakovinová?

Som presvedčený, že seba neoklamete, lenže, čo ďalej? Viete, ako sa dá zvrátiť proces bujnenia naspäť? Pri tej myšlienkovej exkurzii na to prídete azda aj sami: že tá bunka vedľa vás vpravo, aj bunka vedľa vás vľavo, bunka pred vami, ba aj bunka za vami, …že všetky sú závislé od toho, či ste v tej istej jedinej štafete, nakoľko ste spolu jediným Celkom. Toľko k tomu, a nie na zmar. (Technická poznámka: je mi jasné, že o lakomstve by sa dalo písať do nekonečna, toto bol iba mini-vhľad).

Zachej, napodobí ťa niekto?

Lk 19, 1-10: Ježiš prechádzal cez mesto Jericho. Istý muž, zvaný Zachej, hlavný výberca daní a veľký boháč, zatúžil vidieť Ježiša.

Bol však nízkej postavy a pre dav, ktorý sa tlačil okolo Ježiša, ho nevidel.

Bežal teda napred a vyšiel na planý figovník, aby ho uvidel, lebo práve tade mal ísť. Keď Ježiš došiel až na to miesto, pozrel sa hore a povedal mu: „Zachej, zostúp rýchlo dolu, lebo dnes chcem byť tvojím hosťom.“ Zachej čo najrýchlejšie zliezol a s radosťou ho viedol do svojho domu. Ale ľudia z davu sa pohoršovali: „Ide na návštevu k jednému z najväčších hriešnikov.“ Tu Zachej zastal a povedal Ježišovi: „Pane, polovicu svojho majetku rozdám chudobným, a ak som niekoho okradol, štvornásobne mu to vynahradím.“

Ježiš mu povedal: „Dnes spása zavítala do tvojho domu. Veď ty si bol jedným zo stratených synov Abraháma a ja, Syn človeka, som prišiel hľadať a zachraňovať stratených.“

Za celý svoj život som nepočul, že by to „zachejsky“ niekto vykonal naozaj tak, ako ten Zachej z Lukášovho Evanjelia.

Nikdy som nečítal v bežnej literatúre, v novinách, nevidel som to vo filme, ani v televízii, jednoducho som nemal žiadnu príležitosť zažiť to, že by niekto mal tú odvahu a urobil to, čo Zachej.

Tí, ktorí chceli iba vedieť, „čo to ten autor bloger zase vymýšľa“, môžu pokojne pokračovať v inej činnosti. Ahojte.

My ostatní, ak vám nevadí, že toho bude trochu viac, poďte so mnou v úvahách ďalej. Možno sa spýtame, či nie sme občas aj my v tom dave, ktorý tak ľahko odsúdil Zacheja, lebo všetci videli len to, čo chceli vidieť a nemali toľko lásky, ako mal Pán Ježiš Kristus, ktorý nezaváhal ani sekundu a umožnil Zachejovi, aby takpovediac bytostne „zmŕtvychvstal“… Občas by nezaškodilo pozrieť sa na vec aj z pohľadu Zacheja – dokázali by sme ho napodobniť? Alebo sme to už vopred vzdali? Bojíme sa davu na uliciach? Alebo o nás všetci tvrdia, že sme odpísaní, tak načo aj?

O Zachejovi sa v Evanjeliu podľa Lukáša dozvedáme, že „bol hlavný výberca daní a bol bohatý“ (Lk 19,2). Meno Zachej môže mať dvojaký význam: „čistý, nevinný“; alebo, ak ide o skratku mena Zachariáš, tak: „Boh pamätá“.

Označenie „hlavný výberca daní“ je ojedinelé v Novom zákone. Vyjadruje jeho „vysoké“ postavenie, ktoré mal medzi kolegami, ba toto povolanie bolo bežne nenávidené. Okrem toho, že výbercovia daní vyberali dane, boli symbolom vnútenej moci Ríma, ktorý okupoval Izrael. Mýtnici boli preto v očiach ľudí považovaní za hriešnikov, a tým pádom vylúčených z účasti na spáse. A hoci v Evanjeliu sú vyberači daní vykreslení v pomerne priaznivom svetle, lebo mnohí z nich odpovedali na pozvanie k obráteniu (aj Mt 21, 31), zdá sa, že v prípade Zacheja je problém ešte iný: „bol bohatý“. Práve Lukášovo evanjelium zdôrazňuje, že bohatstvo je prekážkou na ceste spásy.

A tak navonok Zachej vyzerá ako beznádejný prípad, vylúčený v každom ohľade zo spásy – zo strany Zákona, pretože bol vyberač daní, z pohľadu Evanjelia, lebo bol bohatý.

Osvojiť si tento povrchný pohľad by však znamenalo zaradiť sa do davu, ktorý sa stáva prekážkou medzi Zachejom a Pánom Ježišom Kristom. Dav v Zachejovi vidí len hriešneho človeka. S dôrazom na slovo „hriešneho“…

Evanjelista však v rozprávaní pokračuje a dáva nahliadnuť do jeho vnútra, ktoré napĺňa túžba: „…zatúžil vidieť Ježiša, kto to je“. Hľadal jeho identitu. Spozná ju, keď sa jeho pohľad stretne s Ježišovým. Cesta, ktorú však musí prekonať, je plná prekážok: ľudské predsudky a neochota, jeho nízka postava a krátkosť času.

Zachej sa nenecháva odradiť ťažkosťami; dáva sa viesť túžbou. Je tak naliehavá, že beží a podniká prvý nečakaný krok: napriek svojmu veku a svojmu postaveniu sa nehanbí vyliezť na strom. Zachej sa ukryl v korune stromu – ale preto, aby Ho videl. Zvolil si strom života, strom skutočného poznania, ktorý mu umožní „vidieť“ to jediné dobro, v ktorom niet nijakého zla: Pána Ježiša, ktorý prichádza a napĺňa Boží plán spásy. Ježišovo „dnes“, adresované Zachejovi, má svoje „echo“ v tom „dnes“, ktoré dáva ako prísľub kajúcnemu zločincovi na kríži: „Veru, hovorím ti: Dnes budeš so mnou v raji“.

Záchrana neznesie odklad.

Uskutočňuje sa dnes, tu a teraz, pre každého, kto prijíma Ježiša ako Zachej – s okamžitou poslušnosťou jeho slovu a s tou radosťou, ktorá je sprievodným javom spásy.

Úplne inak vníma Ježišovo gesto okolo stojaci dav. „Všetci šomrali,“ „Vošiel k hriešnemu človekovi!“ reptanie povstáva proti Ježišovi, ktorý už dostal od farizejov prezývku „priateľ mýtnikov a hriešnikov“ (7, 34).

Udialo sa pred očami všetkých: koná Zachej druhý nečakaný krok. Nevracia späť obvinenie davu, ale odpovedá na Ježišovo gesto ako ten, ktorý v Ježišovom pohľade spoznal správnu cestu.

Svoj záväzok rozdať polovicu majetku chudobným a vrátiť, ak sa dopustil nespravodlivosti, formuluje v prítomnom čase: „vynahradím“, akoby hovoril o svojej zvyčajnej praxi, a nie o jednorazovom čine. Nedáva úplne všetko, lebo polovica mu ešte zostáva; no zároveň ide omnoho ďalej ako predpisuje Starý zákon a vtedajšie zvyklosti.

Rabíni považovali rozdanie 1/5 (iba pätiny!) majetku za maximum spontánnej almužny chudobným. A čo sa týka okradnutia, „Kniha Levitikus“ predpisovala vrátiť plnú hodnotu a pridať navyše pätinu (Lv 6,5; Nm 5,6-7). Zachej odpovedal na Ježišovo slovo mimoriadne. Štedro.

„Dnes spása zavítala do tvojho domu,“ potvrdil Pán Ježiš Kristus (Lk 19,9). Spása sa deje vždy tam, kde Božia prítomnosť premieňa človeka. Slová, že aj Zachej je „Abrahámovým synom“, znamenajú, že patrí do „množiny“ ľudí požehnaných. Hoci vlastní súkmeňovci ním pre jeho zamestnanie vrchovato opovrhujú, on sám svojím vnútorným postojom a vonkajším skutkom ukazuje otvorenosť pre Božie kráľovstvo. Lebo „strom možno poznať po ovocí“ (Lk 6, 44) a Zachej ho už prináša.

Záverečná Ježišova veta: „…prišiel som hľadať a zachraňovať stratených,“ je kľúčom. Boh nachádza toho, kto Ho hľadá. Hľadá Ho však len ten, kto už bol istým spôsobom Ním nájdený a komu uzdravil zrak ako slepcovi, aby mohol po ňom túžiť. Hľadajúci spoznáva, že je už nájdený a zachránený.

Svätý kňaz Jan Maria Vianney z francúzskej dedinky Ars to vyjadril slovami: „Nie hriešnik sa vracia k Bohu, aby ho prosil o odpustenie; ale Boh beží za hriešnikom a obracia ho k sebe.“

Na chvíľku odbočím – na internete som si našiel nasledujúce info:

Business Insider zhromaždil zoznam miliardárov, ktorí s najväčšou pravdepodobnosťou toho veľa pre svojich dedičov nenechajú. Jedným z nich je aj známy investor Warren Buffett. Ten prisľúbil, že 99 percent svojho majetku rozdá ešte počas života, alebo po smrti. Deťom síce nechá nejakú sumičku, s ktorou si môžu robiť čokoľvek, ale nechce im dať také bohatstvo, aby už v živote nič nerobili. – Vidíte sami – Motivácia zaváňajúca Zachejom, ale zároveň zapáchajúca egoizmom, ktorý lieči filantropiou. Ak bola jeho motivácia naozaj čistá, tak to zle formulovali médiá a ja mu krivdím.

Sorry, Buffett. Otázkou totiž zostáva, či láska bola na počiatku a aj na konci takéhoto rozhodnutia.

Bez lásky by šlo iba o hru na čosi, čo nie je. Bez lásky dobročinnosť nemá zmysel. Ak by si rozdal majetok bez lásky – mal si si ho radšej ponechať…

Bill Gates patrí k najbohatším ľuďom na svete, jeho nadácia už spravuje asi „XY“ miliárd dolárov. Z Microsoftu zbohatnutý Bill Gates onoho času vyhlásil, že by nebolo dobré ani pre spoločnosť, ale ani pre jeho deti, ak by im svoj majetok prenechal úplne celý. – To isté, čo Buffett. Otázkou totiž zostáva, či láska bola na počiatku a aj na konci takéhoto rozhodnutia.

Polovicu svojho majetku nechá na dobročinné účely aj herec Jackie Chan, v prípade, že by zomrel. Pre svoje dieťa neplánuje nechať milióny. „Ak to dokáže, nech si zarobí svoje peniaze, ale nech nemíňa tie moje,“ zdôraznil. – Ak je táto citácia presná, dodal by som iba jedno: nechcel by som byť Chan junior, jeho syn.

Ešte prv, než skončím tento zdanlivo rozháraný a nijako extra zmysluplný úryvok, rád by som upozornil, že ja osobne by som sa nechcel nikdy ocitnúť v dave tých, ktorí odsúdili Zacheja. Lenže, ako mnohé iné v Evanjeliu, aj toto je globálnejšie – neodsudzujme iných, ak o nich nič nevieme, ale, aj keby sme vedeli, nikto z nás predsa nie je bez viny. Dokonalý je iba BOH. On jediný.

*

Nie je správne klásť rovnicu: majetok = zlo, ale ani: bohatý človek = zlý človek. Zlo totiž nespočíva v majetku ako takom. Je to postoj k bohatstvu, ktorý sa môže stať nezriadeným a môže pokriviť charakter človeka.

Lukáš v 18. kapitole svojho Evanjelia hovorí o stretnutí Ježiša s iným bohatým človekom (18, 18-23), ktorý túži po spáse. Je však príliš sebavedomý a na Ježišovo pozvanie: „Predaj všetko, čo máš, rozdaj chudobným a budeš mať poklad v nebi. Potom príď a nasleduj ma“ (18,22), zosmutnieva a odchádza.

Mal totiž veľa bohatstva a nevedel sa oň podeliť.

O takomto sebeckom postoji Ježiš hovorí: „Ako ťažko vchádzajú do Božieho kráľovstva tí, čo majú majetky!…“ (18,24).

Dôraz leží na vzťahu, opísanom slovom „mať“ = úzkostlivo držať, lipnúť. Majetok, na ktorom človek úzkostlivo lipne, je prekážkou nasledovania Ježiša, je bariérou, ktorá bráni človeku otvoriť sa pre dar spásy. Človek, ktorý si všetko môže dovoliť, ťažko chápe, že spásu z vlastných prostriedkov nezíska.

V kontraste so spomenutým bohatým mužom sa ukazuje Zachej, ktorý si je vedomý svojej prázdnoty, napriek svojmu bohatstvu. Túži po skutočnom bohatstve, a preto otvára svoje srdce Ježišovmu slovu, a ono v ňom prebúdza radosť. Potom už vie, čo má robiť a z vlastnej iniciatívy sa delí o svoj majetok. Odovzdanosť srdca sa pretavuje do rozdávania majetku. Obdarovaný Kristom sám dáva. A Ježiš jeho veľkodušnosť oceňuje.

Sv. Ambróz poznamenal: „Bohatí musia pochopiť, že vina nespočíva v tom, že je niekto akokoľvek bohatý, ale v neschopnosti používať ono bohatstvo: bohatstvo, ktoré je pre ničomníkov prekážkou dobra, sa má v dobrých ľuďoch stať podnetom k cnosti.“

Môžeme preto položiť inú rovnicu: majetok = príležitosť; príležitosť, ktorá môže byť využitá k dobrému, alebo zneužitá k zlému. Každý dostáva v živote inú príležitosť. Majetok nie je jedinou a nie je nevyhnutnou príležitosťou – preto nemusím byť smutný, ak som ju nedostal. Musím byť však obozretný, ak mi ju Boh poskytol. Je spojená s veľkou zodpovednosťou.

„Kto mnoho dostal, od toho sa bude mnoho požadovať, a komu veľa zverili, od toho budú viac žiadať.“ (Lk 12,48).

Keď prišiel Boží Syn na svet, zaznela betlehemským okolím radostná zvesť: „Dnes sa vám v Dávidovom meste narodil Spasiteľ, Kristus Pán“ (Lk 2, 11). Kiež sa táto radosť stane radosťou každého z nás, keď po adventnej ceste kráčame v ústrety sláveniu Narodenia Pána. Slávenie historického narodenia Pána Ježiša by bolo totiž veľmi ochudobnené, ak by sa On sám, živý Ježiš Kristus, nezrodil v našom srdci.

*

Modlitba: „Pane Ježišu Kriste, Zachej sa pozeral na Teba a Ty si sa pozrel na neho. Zachej si uvedomil, že v Tebe je dokonalá láska a nesmierne milosrdenstvo. Bol si vedomý, že je pred Tebou ako pred sudcom, ktorý pozná jeho previnenia, ktorý pozná jeho sebectvo, ale zároveň spoznal, že mu prinášaš milosrdenstvo a odpustenie.

Pane Ježišu Kriste, dovoľ mi prežívať rovnakú radosť, akú prežíval Zachej, keď Ťa prijal vo svojom dome. Daruj mi radosť z Tvojho odpustenia a priateľstva. Pomôž mi, aby som mal duchovnú silu darovať niečo z môjho chudobným s radosťou. Daruj mi radosť prijímať Ťa v chudobných, cudzincoch, chorých, ako aj v ľuďoch, ktorých ťažko znášam, hoci by to boli lesby, gayovia, či bezdomovci. Daruj mi slobodné a čisté srdce, schopné Ťa milovať.

Daruj mi dar života s Tebou v kráľovstve Tvojho Otca.“

Sloboda, alebo Vytrhnuté z kontextu

V mori všakovakých diskusií, názorových stretov a zvád sa stáva, že zúčastnení sa navzájom vôbec nepočúvajú. Každý jeden z diskutujúcich do omrzenia opakuje to svoje a nič sa vlastne nevyrieši. Ukážka toho, ako by to vyzeralo, keby sa usekla jedna časť a zostatok by nikto nevidel… (úryvok: „…a svojimi drístami iba zvyšujú smog neznášanlivosti a ničoty.“)

* * *

Je plne v práve ktorejkoľvek ženy, aby sa slobodne rozhodla, či bude pannou do dospelosti, alebo celý život. Ak uzná za vhodné, nech je vydatá raz, či toľkokrát, ako len stihne za svoj život. Pokiaľ jej sloboda neohrozuje likvidačne slobodu a zdravie iných, je na nej, či bude rehoľnou sestrou, predajnou ženou, úspešnou podnikateľkou, alebo matkou mnohých zdravých a šťastne úspešných detí.

Prečo by mal niekto umelo určovať, kto čo bude robiť, a kde, aj s kým, a zákonom donucovať v tom, čo plne rozvinuté osobnosti samy vrchovato môžu rozumne zvážiť?

* * *

Je nad mieru vhodné a doprajem to každému človeku, aby najprv skutočne dospel, aby skutočne poznal, koľko sa mu podarí… Nech vie, aké hodnoty sú, aby niečo budoval, aby dokázal cítiť, spolunažívať, inak je potenciálnou hrozbou pre seba, aj iných…

* * *

Veľmi by ma zaujímalo, kto-kedy-kde zistil, že duša sa spája už pri počatí života, keď rôzne náznaky z Písma svätého hovoria jednoznačne, že Boh vdýchol do Adama dušu, až keď bol „zhotovený“ z hliny, (zrejme poetická narážka na to, že ľudské telo je z rovnakých atómov, ako hmotný svet okolo nas).

Aj logika rozboru idey spojenia tela a duše naznačuje, že dve rovnocenné zložky sa spájajú, a to duša, ktorá má základné dispozície na rozvoj, a telo, ktoré už dokáže byť bez pomoci matky, (čo sa u plodu v tele matky vôbec nedá). Treťou podporou sú rôzne výskumy v odbore regresnej hypnózy, ktoré skúmali pre psychiatrické a terapeutické účely. Nakoľko duša je duchovnej podstaty, dokázala si spomenúť, kedy sa spojila s telom. Bolo to až v momente narodenia. Dogmy a ideologické krytia sú len súčasťou politiky a snáh manipulovať obyvateľstvom. Nič viac a nič menej.

* * *

Majú vari všetky tie občianske, politické a kultúrno-civilizačné výdobytky občianskych slobôd zahynúť iba preto, že niektorá zo zložiek spoločnosti je šikovnejšia a vplyvnejšia? Neskončí to nakoniec iba oživovaním starých a dávnych bojov, vrážd, vojen, nespravodlivostí atď? Alebo ktosi zistil dobre známu vec, že sa lepšie aj ľahšie vládne podrobeným, manipulovaným a obmedzeným občanom?

* * *

Niektorí ľudia sa oháňajú vierou, náboženstvom, cirkvou, láskou, milosrdenstvom a podobnými drístami. Prečo drístami? Pretože 99 percent z nich, ak by boli braní na pranier dôkladného skúmania, tak by sme zistili krutú pravdu, že vôbec nežijú podľa toho, čo len ústami alebo písaním proklamujú. Stačí im iba myšlienkovo sa hlásiť k čomusi, čo ani nežijú, čo vôbec neuskutočňujú a svojimi drístami iba zvyšujú smog neznášanlivosti a ničoty.

* * *

Prečo sa rozumné bytosti, akými ľudia isto sú, bránia proti kampani na zvažovanie správania sa vo všetkých oblastiach, aj v tak intímnej oblasti, akou sexualita je, proti experimentom, či nezodpovednostiam, ktoré môžu viesť k nechcenému tehotenstvu? Nedokázali ste zvládať vlastnú slobodu, tak sa ju snažíte obmedziť u iných? Alebo sa bojíte svojej spoluúčasti na tom, aby sa vo všetkom konalo zodpovedne a so všetkými možnými následkami? Ťažké hovoriť niečo tým, ktorí si nevedia rady sami so sebou.

* * *

Ľudia sú slobodní a rovní v dôstojnosti a aj v právach. Základné práva a slobody sú neodňateľné, nescudziteľné, nepremlčateľné a nezrušiteľné.

Každý má právo na život. Ľudský život je hoden ochrany už pred narodením, (to aby budúce telo nebolo ohrozené nezodpovednosťou matky, ktorá by prípadnými atakmi proti vlastnému zdraviu ohrozovala zdravie budúceho človeka).

Nikoho nemožno zbaviť života, ak sa už narodil.

* * *

Kedy pochopíte, že fanatizmus je lúčavkou kráľovskou na lásku? Stále iba reči, prázdne reči, zaujímavé reči, pozoruhodné reči, významné reči, dôkazmi podložené reči, ale koniec koncov stále iba reči?

Pamätáte sa na MINI myšlienku z Písma svätého, že aj obyčajný pohár vody, podaný v potrebný okamih – má väčšiu váhu, ako všetky reči, ktoré sa kedy vyslovili alebo napísali na tejto planéte?

* * *

A čo za hrôzu môže s vami spôsobiť zistenie, že vaše deti sú vašimi deťmi len zo stránky genetiky a fyzického tela, no originál ducha dostávajú od Boha? ON vás učí milovať aj tak, že sú vašimi deťmi, hoci s cudzími dušami – ak sa to berie zo strany sebeckosti v duchu „moje dieťa“! Bohu sme podobní v duchovnej rovine, tam hľadajte dôvod na lásku k iným ľuďom.

Deti môžeme naučiť, viesť k podobným postojom, ako máme my, učiť a viesť k istým kultúrno-civilizačným návykom, zručnostiam. Ale duša – duch, to je ich vlastné, dané od Boha.

Koniec ukážky

Table of Contents

Obálka

Titulná strana

Úvahy a mini-zamyslenia

Poznámka namiesto úvodu

Desať výrokov, ktoré nikdy nepoviem

Avaritia prima scelerum mater (Claudianus: „Lakomosť je matkou všetkého zla“)

Zachej, napodobí ťa niekto?

Sloboda, alebo Vytrhnuté z kontextu