Adriana Šinka

Saturácia II

Venovanie

„Mojim rodičom, ktorých veľmi ľúbim

a bez ktorých by bol môj život veľmi osamelý.“

Adriana Šinka

Saturácia II

Vydavateľstvo LABEL ONE, s. r. o.

Prvé vydanie.

Copyright © Adriana Šinka 2016

Fotka predná obálka © Petra Lajdová

Fotka zadná obálka © Tomáš Muška

Editorka © PhDr. Erika Lorková

Sadzba a obálka © Alysum cs, s. r. o.

Všetky práva vyhradené.

II. časť

Klamstvo zabíja dušu

november 2012

„Dobrý deň. Mala by som tu mať odkaz na meno Lucy.“

„Dobrý deň… Pozriem sa,“ odvetil rozpačito mladý muž, pričom len sťažka odtrhol oči od sexi blondínky. „Lucy, Lucy, Lucy…“ šomral, kým kontroloval priehradku s odkazmi. „Áno, mám to.“ Nesmelým pohľadom pozrel na kočku pripomínajúcu modelku z nejakého katalógu na spodnú bielizeň. „Nech sa páči, krásna dáma.“ Prekonával svoju hanblivosť a pritom podával tajomnej Lucy obálku. Je taká chrumkavá. Taká akurát, na drsnú rýchlovku. Zapýril sa. Snažil sa jej niečo povedať, no namiesto slov len naprázdno otvoril a zatvoril ústa. Navyše sa začal prihlúplo usmievať. Petronela, ktorá sa mala stať na dve hodiny sexmašinou Lucy, sebavedome siahla po obálke.

„Ďakujem,“ odvetila sladkým hlasom a obdarila recepčného neodolateľným úsmevom, po ktorom mladík ešte väčšmi očervenel. To si už však Petronela nevšimla. Odchádzala spolu s výrazným posilnením svojho ega.

„S radosťou,“ zašepkal mladík a pritom vpíjal pohľad do jej hojdavých pohybov. „Ach!” povzdychol si. Zízal na tú sexbombu, až kým sa mu nestratila z dohľadu. Takú ja nikdy nedostanem! Môžem len snívať! Skľúčený stiahol ramená.

„May I ask you?“

Strhol sa. Nešťastný zo svojho zaradenia, zo svojho spoločenského statusu sa obrátil k hosťovi. K malému obéznemu mužovi, ktorý vyzeral ako tučniak. Jeho hlava sa zdala oproti vypasenému telu extrémne drobná. Nohy mal krátke, ale s dlhými chodidlami. Recepčný uprel prekvapený zrak na hosťove ruky. Nimi si ten cudzinec pomáhal pri vysvetľovaní. Boli veľké, vskutku neprimerane veľké vzhľadom na hosťovu výšku. A k tomu boli neohrabané ako lopaty. Tento vtipne vyzerajúci človiečik žiadal lámanou angličtinou parkovaciu kartu. Recepčný bol presným opakom hosťa. Bol to vysoký, chudý, čerstvý absolvent hotelovej akadémie, ktorý mal za sebou prvé dva mesiace práce. Nesmiem sa smiať. Nesmiem sa smiať! opakoval si mladík v duchu. A pritom položil na pult parkovaciu kartu. Emócie nakoniec premohol. Automaticky a s prehľadom už odpovedal na hosťove ďalšie otázky plynulou angličtinou, na čo bol mimoriadne hrdý. Aspoň nemusím myslieť na svoju frustráciu! potvrdil si zmierene.

Petronela samozrejme cielene ignorovala záujem tohto chudého a zrejme aj chudobného recepčného. Mala podstatne iné méty. Nastúpila sebavedomo do výťahu hotela a stlačila gombík s označením šieste poschodie. „Je mi teplo,“ zakvílila. Rozopla si značkový kabát, pričom odkryla pevné, veľké silikóny. Už sa v tejto budove vyznala. V priestrannom modernom výťahu hotela nikdy neodolala. Vždy nakukla do veľkého zrkadla. Vlastne sa dôkladne poobzerala zo všetkých strán. Tie obrazy sa jej páčili. Veľké modré oči lemované umelými riasami pôsobili pri zažmurkaní detsky, až naivne. Malý dokonalý nos presne pasoval k jej tvári. A plné pery, ktoré si pred pár dňami nechala zasa trošičku zväčšiť, privádzali do rozpakov každého muža prechádzajúceho okolo nej. Tie jej ústa vďaka mäkkosti a plnšej hornej pere vzbudzovali rôznorodé sexuálne predstavy. Bežné aj tie poriadne zvrhlé.

Som krásna! Stále skúmajúc svoj obraz sa spokojne zatvárila. Sexepílom priam sršala. Bola vyzývavá, no pritom pôsobila luxusne. To jej dvíhalo sebavedomie. Som tu, pomyslela si, keď začula zvuk vo výťahu signalizujúci, že je na správnom poschodí. Dvere sa otvorili a ona namyslene vystúpila. Snažila sa vybrať z malej kabelky mobil, aby zistila, koľko je hodín. Bolo päť minút po siedmej. „Všetko vychádza,“ zašepkala. Vypla zvonenie na aparáte, vložila ho späť do kabelky a pred dverami s číslom 66 zastala. Narovnala sa. Ešte sa zhlboka nadýchla a vkročila do izby.

❦

Intímne svetlá v stredne veľkom apartmáne zvýrazňovali tmavú siluetu muža, ktorý sedel v kresle na konci izby. Muž zjavne relaxoval. Prekrížené nohy mal pohodlne vyložené na nízkom stolíku. Jedným chodidlom schovanom do drahých, ručne šitých sivých kožených mokasín spokojne kýval. V ruke mal cigaru, z ktorej si poťahoval. Vedľa na stole stál pohár s nejakým pitím. Keď Petronela vošla, nepohol sa k nej. Čakal. Mal v pláne vychutnať si svoju objednanú kurvu. A okrem toho neštandardné správanie obľuboval. Táto kurva, hmm... Nie je zlá! Práve naopak, je to kus! zhodnotil a natiahol sa krátkymi prstami za zaguľateným pohárom na nízkej stopke. Odpil si výdatne, tešiac sa na nový sexuálny zážitok. Priam slintal. Dám si veru povedať! Veruže dám! Potiahol si dychtivo z cigary, na ktorej zazrel romantický názov Romeo y Julieta. Drink i cigara chutili, no ten sladký názov na tom hnedom šúľku ho dráždil. „Romantiku neznášam!” zahundral a zasa si odpil. Zaškľabil sa. Cítim sa kráľovsky! Prišiel som do Bratislavy s nechuťou, v slabej chvíli, ale... ale páči sa mi tu. To som ani nečakal! Toto mesto má nezvyčajný potenciál!

Petra nezostala zaskočená. Viem ako na neho... Postavila sa do rajcovného bojového postoja. Rozkročila naširoko nohy a dala si ruky vbok. Zmyselne klienta pohľadom vábila a popritom dumala. U tohto muža nevidím neistotu. Práve naopak! Srší z neho poriadne veľké sebavedomie. Bola to výzva. Musím sa posnažiť! Musím zažiariť! zastrájala sa. A postupne vyťahovala aj svoje tromfy. Prvý - zapózovala pred klientom ako pávica. Druhý - našpúlila veľké pery. Tretí - prešla si rukou po vlasoch. To preto, aby zakryla malú pochybnosť, či predsa len tohto klienta zvládne. Potriasla hlavou. To preto, aby odohnala tie hlúpe pochyby. Dlhé blond vlasy, čerstvo vyfúkané a upravené do stredne veľkých vĺn akoby na chvíľu vzlietli… A zasa pristáli na pôvodnom mieste. Petra v tom okamihu pôsobila rozprávkovo. Veru, aj klient to musel uznať. Áno, je to hotová pastva pre oči! A je tu len pre mňa! Moja kurva Lucy! Začal si nadchnutý šúchať prstami hranatú bradu. Predstavoval si pritom, čo bude nasledovať. Bude sa ma dotýkať tými svojimi dlhými načerveno nalakovanými pazúrmi. Zachvel sa pri ešte drsnejšom nápade. Nedbám, môže ma nimi aj poriadne poškriabať! Veľmi túžil ochutnať jej pery. Sú určite ako taký zákusok! Hádal a fantázii popustil uzdu ešte viac. A som mimoriadne zvedavý tiež na to, ako si ho bude dávať do tých svojich napuchnutých úst. „Fúú!“ Už sa na to teším! Hecovanie cudzincovi spôsobovalo príjemné zimomriavky. Petronela alias Lucy naozaj vedela, čo robí. Aby klienta poriadne rozpálila, pridala zopár vskutku neodolateľných efektov. Prešla si jazykom po perách. Pohládzala svoje bohaté pramene pestovanou rukou tak, ako to vedela len ona. Ešte vypla bujnú hruď vystupujúcu spod rozopnutého kabáta. Stiahla brucho. A nahodila svoj osobitý profesionálny výraz. A mám ho! potešila sa. Tie jej gestá očividne zafungovali. Všimla si, ako na ňu klient fascinovane zíza a pritom vyfukuje z úst obláčik. Ten sivý opar sa postupne rozplýval v izbe.

❦

začiatok decembra 2012

„Ďalšia zlodejka v poradí! Ježibaba jedna!“ mrmlala potichu cez stisnuté zuby. „Škaredá! Zlá!“ Túžila pridať aj iné osočenia, ale náhle stíchla. Nechcela, aby ju počul. Hlúpa! Tá žena s červenými vlasmi chcela odviesť môjho ocka! A ako naňho len zízala! Ako taká sova! Lilly bola otrasená z dnešnej spomienky. Krčila vysoké čelo, škrabala si pravé ucho. Ach! To sa hádam nikdy neskončí! Jedna, dve, tri... Je ich toľko! Tie vyfintené tety nám nedajú pokoj! Od zlosti zaryla drobné prsty do operadiel svojej detskej sedačky. Potom pomaly dvíhala sklonenú hlavu a zagánila na svojho ocka, ktorý spokojne šoféroval. Ba dokonca si aj pohmkával. Adrián netušiac, čo sa odohráva v hlave Lilly, počúval Guns N‘Roses. Pohltený do pesničiek obľúbenej skupiny z tínejdžerských čias dcéru naozaj nevnímal. No Lilly jeho áno. Počula falošné kvílenie a slová, ktorým nerozumela. „Take me down to the paradise city. Where the grass is green and the girls are pretty...“ Lilly sa zamračila ešte viac, až tak, že svojím výrazom pripomínala vráskavé šteniatko buldoga. Ockova pohoda i jeho nezáujem o jej starosti ju výrazne burcovali. A čo bolo horšie, jeho hudobné vystúpenie sa ani zďaleka nekončilo. Práve naopak, Lilly skľúčene sledovala, ako zanietene kýve hlavou zo strany na stranu a ako pri spievaní prstami klopká o volant. Bolo zjavné, že relaxoval. Dokonca sa až nechal unášať. V jednom momente pridal svojským falošným tónom i refrén. „So fáár away. So fáár away...“

❦

A dosť! Lilly nenávistne zúžila veľké nebovomodré oči. Jemu je to jedno! Ale úplne jedno! Namosúrená si musela zopakovať svoje trápenie, pričom použila aj poriadnu dávku fantázie. Áno, tie ženy nám nedajú pokoj! Pripomínajú mi otravné mušky na čelnom skle nášho super rýchleho tátoša. Auta, ktoré je ozdobené štyrmi prepletenými striebornými krúžkami. Narážajú do okna ako bláznivé, keď sa rútime v lete diaľnicou! Ani stierače nepomáhajú! reptala drobná rebelka a pritom uprene pozorovala čelné sklo. Za ním sa hýbali tmavé pracovité pásiky. Ako tmavé pracovité pásiky Lilly označila stierače. Tie v pravidelných intervaloch stierali neodbytné mokro na skle. V tomto ročnom období to bolo mokro zo snehových vločiek. Bol v tom určitý rituál. Pútal ju a pútal. Až tak, že nevedela od toho stereotypu odtrhnúť zrak. „Aké zaujímavé...“, pomyslela si. Aj keď nebola v aute sama, poriadne osamelo sa v tom momente cítila. To ma už nikto nemá rád?! Ani môj tatino? Potichu zúfala... Adrián až po chvíli zaregistroval v spätnom zrkadle jej odutú tvár. Pichlo ho pri srdci. Pozeral pozorne na svoju päťročnú, vlastne o pár dní šesťročnú dcéru. Sledoval jej sklopené oči, stisnuté pery, ruky prekrížené cez prsia. Prečo sa hnevá? Nechápal. Zrazu spojil pery do prísnej čiary. Jasné! Už viem! Takáto odutá je, odkedy sme odišli zo škôlky. Otrávený chtiac-nechtiac stíšil hudbu, aby zasiahol.

„Lilly! Čo je na tom, keď sa rozprávam s inou ženou? Nesmieš to tak brať!“ Tušil však, že napomenutie sa zasa minie účinkom.

„Nechcem! Nechcem to počúvať!“ Lilly si zakryla malé, mierne špicaté ušká. Vyčítala piskľavo: „Správal si sa čudne. Dokonca si sa na ňu usmial!“

Zahriakol ju okamžite a až neobvykle drsne: „Lilly, prestaň! Tú ženu ani nepoznám. Len som s ňou komunikoval. Upokoj sa!“ Vtom mu zazvonil mobil. Pozrel vyvedený z miery na to, kto volá. Bola to Petronela. Zaváhal, no zodvihol.

„Ahoj, Adrián. Vidíme sa?“

Stroho odvetil: „Dám ti ešte vedieť. Zavolám.“

Začul jej sladký hlas: „Dobre, zlatko, budem čakať.“

Neodpovedal, len položil. Aj keď mal telefón tesne pri uchu, Lilly Petronelu zaregistrovala. Ľútosť ju už úplne premohla. Som taká nešťastná. Som ako v nejakej zlej rozprávke. Potláčala plač. No rozhodla sa už nereagovať. Len ešte viac našpúlila pery... a statočne bojovala so slzami, ktoré sa jej stále tlačili do očí.

❦

november 2012

Petronela sa v hotelovej izbe zhlboka nadýchla. Nos jej podráždila vôňa medu a orieškov prechádzajúca do výraznejšej vône tabaku a cédru. Rozkošne sa po svojom vymodelovanom malom nose poškrabala. A ďalej pozorovala sediaceho muža. Vidím zvrhlosť! To áno. Cítim ju v jeho pohľade. Je z tých, ktorí chcú moje umenie. Ktorí ho vedia oceniť, ale aj zosmiešniť. Posmelila sa. Idem na to! Zhodila zo seba luxusný kabát s pravým kožušinovým golierom a položila ho spolu s listovou kabelkou značky Dior na stolík pri dverách. V izbe hral Bach. Konkrétne skladba Tokáta a fúga d mol. Petronele ani náhodou nesedela melódia. Ale nebola to ona, kto by si v tom momente mohol vyberať. Podišla o pár krokov bližšie ku klientovi. V tých tieňoch izby osvetlenej len malými lampami spoznávala postupne jeho črty. Prvý dojem Petronelu neznechutil, ale ani nepotešil. Zachovalý, no klzký. Má asi päťdesiat rokov. Nedalo jej to, tipovala ďalej. A výška? No... výška nie je ktoviečo… ale… uvidím, keď sa postaví. Páčia sa mi vysokí, trpaslíkov teda ani náhodou nemusím! Sú podľa mňa zakomplexovaní až-až... Blond vlasy. Jemne prešedivené. Zreteľne dofarbované. Štíhly, priam chudý. Petra pozrela klientovi priamo do očí. Nevidela ich farbu, ale hádala, aké sú. Áno, sú ako kameň. Tvrdé a bezcitné. Striasla sa. Vzrušením, výzvou. Mierne pochybnosti ju neobišli. Obstojím aj tu? Čo bude chcieť tento samec? Určite niečo poriadne zvrhlé! Pokývaním hlavy zo strany na stranu, pri ktorom sa jej vlasy zasa pôvabne nadvihli, odohnala nadobro hlúpe myšlienky. Rozhodla sa situáciu zobrať do svojich rúk. Tak poďme na to, cicuška! vyzvala samu seba. Poď ho len pekne omámiť!

❦

začiatok decembra 2012

Adrián zaškrípal zubami. Stlačil kožený volant. To je hrozné! Stačí náznak náklonnosti k akejkoľvek osobe ženského pohlavia a mám doma peklo! Bolo to preňho citovo náročné. Zároveň pripúšťal: Áno, rozumiem. Lilly prišla o najviac v živote. Ale čo ja? Aj mne osud zobral najbližšieho človeka. Moju najväčšiu lásku. Na tvári sa mu zjavil trpiteľský výraz. Čo také zlé sme urobili, že práve my? Že práve my sme sa ocitli v takejto situácii? Sme ako zmätené dezorientované zvieratá, ktoré stratili vodcu stáda. Nevieme zaradiť smer. V aute naďalej vládlo ticho. Obaja sa mračili. Ani jeden nemienil ustúpiť. Lilly ocka trestala. Adrián, aj keď so sebazapretím, sa zasa odmietal prispôsobiť dcériným náladám. Aby sa rozptýlil, pomyslel si na posledný telefonát. Petronela! Petra! Petruška! Predstavil si ju. Taká živočíšna. Taká jednoduchá. Je to moja sexuálna dračica. Dnes by som mal byť s ňou. Mal by som uletieť. Odviazať sa! Potriasol prudko hlavou. A znova. To preto, aby nasilu potlačil výčitky, ktoré mu podobné úlety zakazovali. Nepomohlo. V duchu nahnevane skríkol: Zaslúžim si ju! Veď žijem ako mních. Len práca, dcéra a občas táto sexica. Výčitky však nezmizli. Stále sa snažil ovplyvniť svoje zodpovedné ja. Som predsa obyčajný muž. Zdravý, so svojimi potrebami. Túžim po milovaní. Po láske! Zarazil sa. Stredne vysoké čelo sa zachmúrilo. Ach! Toto, čo vystrájam, má ďaleko od lásky! Mračil sa nad svojím zbabraným životom. Zjavne neviem správne používať srdce! Zľakol sa možnej pravdy. Vlastne… Akoby som ho už ani nemal. Sled jeho zmätených myšlienok prerušila prichádzajúca správa. Čítal popri šoférovaní. „Teším sa na teba, macko. Túžim po tebe. Dnes si ťa špeciálne rozmaznám!“

❦

Prebehlo ním výrazné vzrušenie. Zasa tá Petronela! Akoby som ju privolal. Prostredníctvom svojej neskrotnej túžby, priznal si. Ona ma tak rada láka. Potvora! A ja, slaboch, ako vždy tým jej rafinovaným lákadlám neodolám. Adrián pozrel na monotónnu, dobre známu cestu, po ktorej smeroval svojím novým autom audi. Bol to vianočný darček, ktorý si predčasne doprial. Popri šoférovaní sa natiahol za mobilom a pohodlne štylizoval odpoveď. „Ako špeciálne ma rozmaznáš? Ako, Petruška?“ Správu odoslal. Zrazu preľaknuto skríkol: „Blázon jeden!“ Z malej uličky vybehol nečakane červený volkswagen chrobák a valil sa priamo naňho. Adrián položil nohu prudko na brzdu spolu s hlasným protestom. „Šialenec! Chceš nás zabiť?!“ On a aj jeho audi to našťastie zvládli, ale auto vydalo pri tom extrémnom úkone desivý, kvílivý zvuk. Len pár milimetrov a boli by sa zrazili. Keď nad tým možným nárazom premýšľal, opäť sa neovládol a zvolal: „Čo nevidíš?!“ Navyše začal v hneve rozhadzovať rukami smerom k nepozornej vodičke. K asi päťdesiatročnej neveľmi zachovanej panej, ktorej na tvári dominovali tmavé kruhy pod očami a hlboké vrásky v okolí nosa a úst. Vodička bola nasmrť vydesená. Najskôr len bezradne civela, potom sa zhlboka nadýchla, akoby sa prebrala z nejakého tranzu, a neverbálne sa Adriánovi začala ospravedlňovať. Pôsobila zúfalo aj vďaka vydeseným očiam, ktorými prosila o pomoc. Bolo zrejmé, že svoju chybu naozaj ľutuje. Keď ju Adrián videl takú zúboženú, kajúcu sa, len mávol rukou a opäť sa zaradil na cestu. Bol zaskočený. Nielen kvôli tomu stresu pred chvíľou. Obraz v spätnom zrkadle, ktorý náhle zazrel, v ňom prebudil iné výčitky. Som ja ale tupec! Ja si tu vypisujem s milenkou, ale namiesto toho, ja hlupák, by som sa mal venovať radšej dcére. Vyčariť na jej tvári úsmev. Hladil sa bezradne jednou rukou po asi týždňovom strnisku na brade. Druhou rukou kŕčovito držal volant. „Si v poriadku, zlatko? Nezranila si sa?“ nežne sa spýtal. Lilly zostala ticho. „Lilly!“ napomenul ju. No ona stále nereagovala. Bezradný vyfúkol nahromadený vzduch z úst.

❦

Adrián pozrel znova na dcéru, ktorá sedela ako kôpka nešťastia. Napriek ľútosti sa usmial. Niečím ho totiž táto drobná osôbka pobavila. Lilly sa snažila zdôrazniť svoj ťažký údel. Preto nafúkla líca ako balóny. A držala. Ten nahromadený vzduch v sebe držala, kým vládala. No v jednom okamihu musela vyfúknuť. Sama na seba sa zato hnevala, že nevydržala viac. Adriána vtedy naplno premohla otcovská láska. Túžil Lilly silno objať. Ona je môj život! Ona chúďatko nevie, čo je to mať mamu. A ja, blázon, ju provokujem! Ubezpečil rázne svoju nerozhodnosť. Nemám právo na vzťah! Veď by som jej zlomil srdce. Zhrnul bolestne. Štyri smutné roky, 48 dlhých, miestami desivých mesiacov. A koľko týždňov, dní, hodín... To ani nehovorím! Sme sami. Sme jeden druhému oporou. Opájal sa nepokojom z vlastnej rozpoltenosti. To sa viac nesmie opakovať! Rýchlo sa snažil zažehnať obraz provokatívnej Petronely a, popravde, aj obraz tej mimoriadne peknej rusovlásky, ktorá sa dnes zjavila v škôlke. Nedarilo sa mu to. V predstavách musel hlavne tú neznámu femme fatale zo škôlky obdivovať. To bolo teda niečo! Keď som ju zazrel, zasiahlo ma po celom tele chvenie. Dokonca som sa pristihol, že na ňu až civiem. Našťastie, rýchlo som sa spamätal. Hľadal príčiny tej chvíľkovej straty sebaovládania. Bola iná! Áno, jej výzor ma ohúril, ale tiež som videl aj niečo viac. Nežnú, krehkú bytosť zabalenú do mimoriadne príťažlivého obalu. Len trochu smutnú bytosť. Pýtal sa sám seba. Ako to, že som ju nestretol už skôr? Odpovedal si ihneď, pričom sa cítil trápne. A načo by to vlastne bolo, Adrián? Nanič! Si odsúdený na samotu. Alebo... Mal poriadnu guču v krku. Alebo na kupovanie si pocitu lásky. Aspoň na okamih. Adrián sa v tom momente pokladal za mimoriadne nešťastného a osamelého. Priam zbytočného.

❦

november 2012

Petra na hotelovej izbe naďalej zvádzala svojho klienta. Nielen vzhľadom. Začala sa vlniť v rytme klasických tónov. Presne ako si klient želal. Jeho pokyny v esemeske boli: „Striptíz. Drsný sex. Výstrek do vagíny. A žiadne zbytočné reči!“ napísal jej pred pár dňami po anglicky. S tým, čo vyžadoval, nemala problém. Ani s dorozumievaním sa. Ovládala okrem slovenčiny slušne anglický i nemecký jazyk a trochu vedela aj po rusky. Sex si Petronela užívala. Hlavne ten iný. Dravý. Ten pravý sex definovala ako súboj dvoch zvrhlých bytostí. Ona bola zvrhlá. On sa zdal tiež zvrhlý. Okrem toho Petra bola výborná tanečníčka. Akoby aj nie, veď dva roky prežila v známom viedenskom striptízovom klube, kde bola obdivovaná hviezda. Tanec a hudbu nepochybne milovala. No dnes v tomto konkrétnom prípade posmutnela. Bach? To hádam nie! Striptíz na klasiku ešte nerobila. Opäť výzva. Rozopínala si šaty v prednej časti svojho bujného torza. Gombík po gombíku. A takým spôsobom, aby gradovala vzrušenie u toho nesympatického muža. Obnažila mu hruď. Klientovi pred očami zasvietila ružová podprsenka značky Myla skrývajúca poriadne veľké bochníky. Petra si ten krikľavý kúsok látky majstrovsky stiahla. Keď klient zazrel jej nahé prsia, tak okrúhle, s bradavkami, ktoré stvrdli v momente, ako si ich uštipla, prehltol. Bola ukážkovým dielom plastického kumštu. Petronela pokračovala v tanečnom odhadzovaní toho mála, čo na sebe mala. Zostala pred ním len v podväzkoch a v tango nohavičkách. Na chvíľu sa však zarazila. Prestala sa hýbať. Zatvorila nasilu oči a snažila sa vzchopiť. Z tej hudby ju už začala bolieť hlava. Ach! Táto klasika ma extrémne nudí! Ruší! Ničí! Potriasla hlavou. Musím sa pozbierať! Musím ho zaujať! Opäť sa zvodne zavlnila. Podišla tesne k tomu arogantnému anglickému fičúrovi, ako ho sama nazvala. Zámerne sa ho nedotýkala. Len... Krútila sa pri jeho nohách. On sa jej tiež nedotkol. No skúmal pozorne. Bledú, hebkú pokožku. Jednotlivé detaily na svojej kurve. Kľúčnu kosť. Enormne veľké prsníky. Zimomriavky na tom jej bielom tele. Pohľadom zavadil aj o kúsok Petrinho mäkkého boku. O pôsobivo zdurené bradavky. Zaregistroval tenučkú jazvu pod prsníkom. Tú túžil, ani nevedel prečo, pohladiť. Omámený touto ženou priznával: Pána! To je teda niečo! Láka ma! Láka ma aj jej žensky formovaný pás. Taký akurát do oboch rúk, s malými faldíkmi. Prikyvoval, pričom skoro až slintal. V tomto prípade je rozhodne za čo chytiť! Áno, táto kurva, to je veru môj typ! Zároveň poznamenal znechutene: Tie, ktoré nežerú, nestoja za nič. Sú bez energie, bez iskry! Len také bezduché bábky. Čo s nimi?! Spomenul si na zopár slabších prípadov zo svojho sexuálneho maratónu. Potriasol hlavou a opäť bol plnohodnotne so svojím drahým eskortom. Zameral sa na pravú lopatku prostitútky Lucy. Hmm! To je ale rajcovné! pomyslel si. Tam na tom mieste zazrel malé tetovanie. Roztomilého farebného anjela. Pekné! Musel si utrieť slinu stekajúcu z kútika úst. Predstavenie graduje! Náramne dobre to graduje! Prešiel si chlípne jazykom po perách. Ochkal potichu nad lonom Lucy presvitajúcim cez tenkú čipkovanú látku. To je ale prvotriedna kurva! Celá jej silueta ma vzrušuje! Muž zrýchlil dych. Petra alias Lucy pozorovala spokojná, že záujem je zrejmý, tlačil sa von z jeho nohavíc. Vzrušujem ho! Ide to dobre. Som múza. Sexuálna kráľovná! Vlastne... Tak mi hovorieval Filip. Uf! Zarazila sa zahanbená, na koho zrazu spomína. No rýchlo sa spamätala zo svojho blúznenia. V duchu ochkala. To tá hudba. Tá ju stále rozptyľovala.

❦

začiatok decembra 2012

Lilly vystrčila spurne spodnú peru. Dala si záväzok, že neprehovorí celou cestou. Adrián to využil tak, že sa oddával osobným myšlienkam. Po viac ako štyroch rokoch od smrti Natálie sa cítim nesmierne osamelý. Prázdny. A preto potrebujem nakopnúť aspoň prostredníctvom túžby. Nielen túžby... Nechtiac priznal. Prekvapivo, Petronelu v tomto svojom zúfaleckom monológu neriešil. Za túto zmenu mohla tajomná červenovláska. Áno, môže za to tá konkrétna cudzinka zo škôlky! To, čo vo mne dnes zanechala, ma znepokojuje. Opakoval si, čo to bolo. Mala nevšedné oči. Hnedé, mandľové, o niečo viac rozostúpené od seba ako u väčšiny ľudí... Mierne šikmé. V tých očiach by som sa mohol aj utopiť! Také boli hlboké... Zmätený i zahanbený zároveň pripustil. To je čudné... Podobné oči mala predsa moja Natália! Pomyslel si na svoju zosnulú manželku, ale paradoxne mal stále pred sebou siluetu vysokej ženy s vreckovkou v ruke, ktorou si roztržito utierala nos, keď vyzdvihovala svojho syna zo škôlky. Z úst mu nečakane vyleteli dve otázky. „To bol Sebastián, ktorý sa spolu s tebou pred chvíľou v škôlke obliekal? Ten Sebastián, ktorého stále spomínaš?“ Spýtavo hľadel na dcéru. Lilly však nemienila na také niečo reagovať. Zanovito mlčala. „Počuješ ma? Lilly!“ Opäť ticho. Adrián na ňu škaredo pozrel cez spätné zrkadlo, no ona rýchlo odvrátila pohľad. Pozorovala cez bočné okno zrýchlené obrazy krajiny. Mesta Bratislavy, ktoré míňalo auto pri rýchlosti približne 50 kilometrov za hodinu. Išli dole kopcom, zo Slavína. Mierne kľukatou cestou, po ktorej okrajoch sa rozprestierali malebné rodinné domčeky aj luxusné vily. Niektoré sršali modernou architektúrou, ale i chladom a práve tie nemali s útulnosťou domova nič spoločné. Bol december. Rok 2012. Pred pár minútami začal poletovať prvý sneh. Veľké ľadové páperie lietalo chaoticky, no zdalo sa, že radostne. Prišiel jeho čas. Adrián a Lilly si ho všimli tiež. V okamihu, keď bol každý z nich ponorený do vlastných myšlienok. No nepodelili sa navzájom o tento romantický objav. O novinku, ktorá vie navodiť u ľudí taký zvláštny melancholický pokoj. On aj chcel oznámiť: Máme tu prvý sneh! Pomaly, ale isto prichádzajú Vianoce! Chcel jej tiež povedať: Pozri Lilly, tie vločky sú také obrovské! Sú ako mäkké perie krútiace sa vo vzduchu pri veľkej vankúšovej bitke! Myseľ aj srdce mu naplno zaplavila citlivá vlna. Ale vzdal sa pomerne rýchlo podobných pocitov. Nasilu potlačil emócie.

❦

Mlčali obaja, otec aj dcéra. Prechádzali v tomto zanovitom duchu okolo parlamentu a okolo Bratislavského hradu. Smerovali k známemu kontroverznému mostu SNP. Mostu, vďaka ktorému sa zničila v päťdesiatych a šesťdesiatych rokoch minulého storočia veľká časť bratislavského podhradia, vrátane historicky hodnotných častí Vydrice a synagógy v maurskom štýle. Iné štáty si historické pamiatky chránia, a my si ich len tak ničíme! Hneval sa podobným rozhodnutiam, on, hrdý Bratislavčan. V návale myšlienok mykol plecami nad toľkou škodou. A aby zahnal rozčarovanie, myslel zasa, ani nevedel prečo, na tú cudzinku, ktorú dnes stretol v škôlke. Obraz kučeravých ryšavých vlasov lemujúcich jej tvár nevedel vymazať. Chcel sa ich v tej predstave dotknúť. Pohladkať ich. Chcel ich pevne chytiť, ovoňať. Ako asi voňajú? Ako lúčne kvety? Ako nezábudka? Margaréta? Či fialka? Zrazu sa mu žiarivý obraz zatriasol. Niečo Adriánovi na nej predsa len nesedelo. Čudoval sa. Taký pôsobivý vzhľad, a pritom tak málo sebavedomia? Pôsobila utiahnuto. A tá jej chudosť! Zahnal neistotu. Nebudem súdiť! Prijal som, predsa nové hodnoty... po udalostiach, ktoré rozdrvili moje srdce. Adrián sa zamračil nad svojou najbolestivejšou spomienkou. Chodil som vtedy ako bez duše. Po tom, čo som stratil Natáliu, svoju milovanú manželku. Snažil sa nasilu vymazať obraz červenovlásky, ktorej krása ho dnes v škôlke omráčila. A predstaviť si tvár Natálie. Išlo to ťažšie. Nadvihol zmätený svoje ťažké ramená a spustil ich spolu s tou váhou bezradnosti. Krátko nato začul prichádzajúcu esemesku. Zvedavo si ju prečítal. „Macko, tak špeciálne sa o teba postarám, že sa ti zamotá hlava a zodvihne sa ti nepochybne tlak. A nielen tlak!“ Zachvel sa. Zabudol v sekunde na tajomnú cudzinku s vlasmi farby východu slnka aj na nebohú manželku. Opantala ho už len milenka. Uf! Tá Petronela je teda poriadne číslo! Chuť, aby ho táto žena poriadne divoko pomilovala, narastala. Odpovedal jej ihneď. „Na tú tvoju špeciálnosť sa dnes mimoriadne teším, ty moja Venuša!“

❦

november 2012

Petra potriasla hlavou. Hudba-nehudba, sústredím sa len na svojho klienta. Zavadila zasa pohľadom o veľký hrboľ v jeho rozkroku. Pousmiala sa. Je len otázkou času, kedy neodolá. Kedy sa na mňa vrhne, kedy ma celú ohmatá! A... A kedy ma poriadne pretiahne! Veď už by bolo aj načase! Zaostrila skúmavo oči na mužovu meravú tvár. Takmer meravú. Všimla si s pobavením, že klient sa chveje. No aj napriek tomu stále otáľal, ešte sa nedotýkal svojho luxusného eskortu. Nevadí, veď uvidíme, kto z koho! pomyslela si Petra. Taktizujúc zámerne skúšala jeho trpezlivosť a trestala aj jeho aroganciu. Len sa pred ním vrtela. Hladkala sa. Dlhými prstami brázdila po svojom tele. Dotykmi pokrývala svoj dlhý krk, napumpovanú hruď aj mierne vypuklé brucho. Telo mala prebudené. Už túžila len po jednom jedinom. Po pevnom mužskom dotyku. Skúsenom i hravom zároveň. Túžila po divokom sexe. A dosť! Petronelou prebehla ďalšia vlna vzrušenia. A dosť! Zopakovala si. Plánovala to konečne rozlúsknuť. Posúrim ho! Nie je predsa z kameňa! A ja zas nie som slepá! Chce ma! Trošku odstúpila od klienta. Rukou si vošla pod bielizeň. Prstami sa so svojím pohlavím pohrávala. Vošla prstami do seba. Takým spôsobom, že až hlasno zavzdychala. Zvlhla, postupne až tiekla. Bolo ju počuť. Bolo ju cítiť. Pach jej lona. Cítil to aj on. Klient sa z posledných síl premáhal, nervózne kýval kolenami. Ona pokračovala, vedomá si svojho kúzla. Rajcovne si vyzliekala nohavičky tesne pred ním. Tým kúskom spodného prádla pohladkala jeho tvár. To ho viditeľne rozptyľovalo, rovnako ako moment, pri ktorom skrčila nohavičky do ružovej hodvábnej guľky. A tú voňavú guľku schovala do jeho bočného vrecka saka.

Už trpel. Už ju tak veľmi chcel! Fúú, to je kus ženskej! To je kus bohyne! Mám čo robiť! Ale aj napriek extrémnemu vzrušeniu si prikazoval: Nepoddaj sa! Ešte vydrž! Nech tá sexi kurvička ukáže, čo v nej je. Odolal, no musel sa aspoň pohnúť. „Fúú!” zafučal, keď sledoval Petronelin zadok, ako sa pred ním natriasa. „Fúú!” Vzrušený na maximum zložil nohy zo stolíka. Rozvalil sa do kresla, pričom naširoko roztiahol nohy. Opäť hlasno vzdychol. A zasa.

Petronela si to všimla. Postrehla tiež jeho prvý úsmev. Len na stotinu sekundy. A potom ten jeho úškrn zmizol. Opäť zazrela jeho namyslený výraz. Navyše nečakane vyfúkol k nej dym z cigary. Nahnevaná, podráždená potláčala dusenie. No rozhodla sa nevšímať si jeho hrubosť. Ladne sa zavlnila. Holá, krásna, zvodná a takmer pripravená. Takmer. Pristúpila svižne k stolíku, na ktorom mal muž pred chvíľou vyložené nohy. Tam ju čakalo povzbudenie. Presne podľa dohody, dve linky kokaínu. Nedočkavo si k nim kľakla a chystala sa vtiahnuť tú magickú energiu. Radovala sa, keď sa nosom približovala k prášku. Tá zmes ma posilní! Tá ma inšpiruje! Zabudnem v okamihu aj na tú otravnú hudbu! Zabudnem aj na jeho aroganciu. Zabudnem na všetko, čo ma žerie. Klient sledoval, ako sa tá kurva Lucy nakláňa. Vpíjal sa pohľadom do kriviek jej chrbta, šije a obzeral si hlavne jej zadok. Ten tvar srdca ho nadchýnal. Nielen to. Sledoval jej nedočkavé chtivé pohyby, za ktorými sa skrývala jej kokaínová slabina.

❦

Na chvíľu prestala Petronela klienta vnímať. Tešila sa len na tú bielu medicínu zhmotnenú do jemnučkého prášku. Naklonila sa ešte viac nad stolík a vtiahla do seba jednu čiarku a potom druhú. Pocítila explóziu, pri ktorej musela zakloniť hlavu. Vtom k nej klient priskočil. Zdrapil ju za plecia, potom za vlasy. Potiahol ju poriadne za ne. Prekvapilo ju to, ale aj vzrušilo. Muž pustil Petronele vlasy, ale len preto, aby ju oprel zozadu o stolík. Popritom jej vykrútil nešetrne ruky. Skríkla od bolesti. No klient nepovolil, navyše jej šikovnými ťahmi spútal ruky putami. Petronela bola ohromená z toho, akú má tento muž veľkú silu vzhľadom na svoju výšku a váhu. Výrazne skrivila tvár. Nielen ruky ju boleli, aj kolená ju tlačili o tvrdú podlahu. Chcela vstať. Chcela zmeniť polohu. On jej však nedal priestor. Drvil ju. Bozkával jej lopatky. Prechádzal nenásytne, živočíšne po celom jej chrbte. Olizoval zákutia zadnej časti Petrinho tela. Ovoniaval až úchylným spôsobom jej podpazušie. Jazykom po ňom niekoľkokrát prešiel. Po jednom. Po druhom. Sem-tam ju uhryzol. Odtlačky jeho zubov jej zostávali na pleciach, na krku aj na pozadí... Nie! Toto som predsa nechcela! Trpela. Muž ju stále hrýzol, aj keď už posledné tóny klasickej hudby dozneli. Ticho prerušovali už len jeho vzdychy. Petra počula mužovo fučanie aj tlkot svojho srdca. A miestami ešte klientovo nezrozumiteľné mrmlanie. Zatiaľ sa to dalo zniesť. No v jednom momente sa aký-taký pôžitok skončil. Muž jej v tej polohe roztiahol naširoko nohy. Au! Petronele do tela vystrelila ostrá bolesť. Au! To hádam nie! Bola ohybná, ale on sa s ňou nemaznal. No fňukať odmietla. Trpela teda. Tá je ale dobrá. Je to moja kurva! Zobral si ju drsne zozadu. Ona zavrela oči a silno stisla pery, keď do nej surovo vnikal. Nie! Nie! V duchu sa búrila. No márne. Čakalo ju nekonečných desať minút nárazov. Bolestivých, surových, takmer neznesiteľných. Tento akt sa Petronele podobal na neprirodzene dlhé párenie sa nadržaného leva klátiaceho levicu niekde na pláni v Afrike. Navyše, muž nenechal na pokoji ani jej prsia. Ďalšia vlna bolesti prichádzala kvôli štípancom, ktoré uštedroval Petriným citlivým bradavkám. Ach! Pomoc! Kedy sa to skončí?! Pýtala sa samej seba a hrýzla si pritom zmätene pery. Z očí jej vyhŕkli slzy. Kedy sa to skončí? Kedy sa to skončí?! Túto vetu si hovorila dookola. Okrem toho zúfala aj z toho, že čas ide proti nej. Jedna minúta jej pripadala ako celá večnosť. V jednom okamihu sa trochu potešila, lebo muž konečne prestal s nárazmi. Vytiahol svoj úd z jej mokrej mušle a tvrdého, stredne veľkého sa snažil vsunúť ho do dierky na jej výstavnom zadku v tvare srdca. Tak to teda nie! Prvýkrát za celý čas Petra prehovorila. Prísne. „Zabudni na to!“ Zopakovala to aj po anglicky. „Forget about it!!“ Jej príkazu napočudovanie vyhovel. Opäť úd drsne vsunul do jej ubolenej mušle. A zasa akoby sa páril. Stereotyp nárazov bez fantázie a citu ju dráždil. Orgazmus nedosiahla. On áno. Po ďalších piatich minútach sa urobil.

❦

začiatok decembra 2012

Úspešný právnik ešte stále smeroval spolu s dcérou domov. Nešoféroval rýchlo, jazdu si vychutnával spolu s romantickou skladbou November rain. „When I look into your eyes I can see a love restrained, but darling when I hold you, don‘t you know I feel the same…“ Oddával sa naplno zachrípnutému hlasu Axla Rosa. Kúzlu tej známej skladby. Dojímavej melódii, ktorá hladí dušu. A predstavoval si pritom ženskú siluetu, ktorú miluje na rôzne spôsoby. Najskôr v tej siluete videl Petronelu. Potom neznámu červenovlásku a ako sa prejavili výčitky, aj svoju ženu. „Natália!“ zašepkal. Vnímal s hrôzou, že jej črty sa s každým rokom viac a viac rozmazávajú. Prečo sa to muselo stať? Boli sme dokonalá študentská láska. Silná, nevinná, úprimná. Chodili sme do jednej školy. Žili sme svoj sen... Zachvel sa. Aj ten intímny. To bola teda sila! Divil sa aj teraz, spätne, kde sa to v jeho žene nabralo. Vtedy, v tom čase... Ona ma viedla. Zabávala. Šokovala. Napríklad tým, že mala rada trošku tvrdšie hry. Dlho som si zvykal, dokonca som sa zdráhal, odmietal, ale presvedčila ma, že ju to práve tak uspokojuje. Tvrdila mi, že jej nemôžem ublížiť, len ju ukojiť. A to som predsa chcel! Mala v sebe vášeň. Nie! To nie je presné! Ona sama bola vášňou! Temperamentná a taká exotická. S láskou potichu vyslovil: „Moja Natália!“ Videl v mysli viaceré obrazy ich spoločného bláznenia. Často sa pri mne vrtela, natriasala. Tá jej spontánnosť ma donekonečna bavila. A tie jej nečakané huncútstva!… Adriánovi cez tvár preletel šibalský úsmev. No spamätal sa rýchlo. Uvedomil si, že v aute nie je sám. Jeho dcéra v ružovej detskej sedačke vytrvalo mlčala. Chcel jej niečo povedať, ale škaredo naňho zagánila. Stále to bola urazená malá princezná. Rezignoval. Nechám ju tak. To ju prejde. V dcére videl istú podobnosť s Natáliou. Zamyslel sa. Áno, aj Natália bola taká. Jej nálady sa menili často, nečakane. Z nežnej osôbky bola v sekunde dračica, fúria a po chvíľke opäť citlivá žena. Zaplavili ho spoločné zážitky. Aj tie erotické. To teda bolo! Priznal si. Len málokedy som jej odolal. Jej a tým jej náladám. Bavil ma okamih prekvapenia. Priznávam, miestami trošku vyčerpával. Ale stálo to zato. Adrián nahlas zamrmlal. „Stála za všetko!“ Zasníval sa. Raz ma pozvala na obed do nového hotela. Vraj najali svetovo uznávaného šéfkuchára. Dostavil som sa hladný ako vlk predstavujúci si to nebíčko v ústach, ktoré spôsobí nejaký extra chutný pokrm. No namiesto reštaurácie ma Natália viedla dole schodmi do jednej miestnosti. Keď sme otvorili dvere, ovanula nás vôňa ylang-ylang používajúca sa aj ako afrodiziakum. Adrián vtedy v tej miestnosti poznamenal: „Tá vôňa je, myslím, vytvorená zo žltých kvetov kanangy voňavej, indonézskeho rýchlo rastúceho stromu. Na Bali som ich videl neúrekom.“ Oznamoval manželke, ktorá súhlasne pokývala hlavou. „Fííha...“ Doširoka otvoril oči. V rohu útulnej miestnosti bola pripravená veľká vírivka, šampanské, rozličné jednohubky, vkusne poukladané a ozdobené zeleninou na veľkom okrúhlom tanieri. A tiež pyramída vytvorená z ovocia.

Koniec ukážky

Finálna úprava elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2016

Vytvorené prostredníctvom Publico.sk

Table of Contents

Venovanie