Přeložila:

DANA CHODILOVÁ

Brian Herbert, Kevin J. Anderson: Pekelná díra - Vzpoura

Vydání první

Copyright © Dream Star, Inc. and Word Fire, Inc. 2010

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2015 jako svou 1980. publikaci

Přeloženo z anglického originálu Hellhole: Awakening vydaného

nakladatelstvím Simon & Schuster UK Ltd, Londýn v roce 2013

Český překlad © 2015 Dana Chodilová

Odpovědný redaktor Jiří Chodil

Korektorka Daniela Čermáková

Přebal a vazba © 2015 Emil Křižka

Ilustrace na přebalu © 2015 Emil Křižka

Sazba a grafická úprava Ricardo, Sázavská 19, Praha 2

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-0270-6 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-0272-0 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2015

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2016

Brian Herbert

Kevin J. Anderson

PEKELNÁ DÍRA

VZPOURA

Elektronická kniha

Tuto knihu věnujeme oné spoustě čtenářů, která si

oblíbila romány světa Duny i naše další knihy.

Díky vám za léta podpory, zájmu a nadšení

a za četné dopisy a ohlasy.

PODĚKOVÁNÍ

Všechna naše díla jsou složité projekty a sami bychom je nezvládli. Především chceme jako vždycky vyjádřit dík a hlubokou lásku svým manželkám, Janet Herbertové a Rebecce Moestaové, které nás nevýslovně podporují.

V případě knihy Pekelná díra: Vzpoura vděčíme za neocenitelnou podporu Tomu Dohertymu z Tor Books, za redakční práci Patu LoBruttovi, Maxine Hitchcockové a Emily Husainové, za podporu pak našemu agentovi Johnu Silbersackovi. S přepisem nám nesmírně pomohla Mary Thompsonová.

1

Po krajině planety Hallholme, zvané Pekelná díra, se hnala bouře, změť elektrostatických výbojů a vražedného vichru. Nápory elektřiny vyrývaly do země sklovité jizvy, rozháněly kamínky a prach a na okraji přistávací plochy kosmodromu dokonce rozčísly vytáhlý strom.

Citlivé satelity počasí sledovaly bouři, valící se přes kopce k Michellinu Městu. Kolonisté se ukryli ve zpevněných domech, zabezpečených před neustálým běsněním planety. Na ničivé rozmary klimatu, častá zemětřesení a každodenní změny větru byli zvyklí. Věděli už, jak v tomhle pekle přežít.

Na okraji města vzdorovala bouři Elba, rozlehlé chráněné sídlo generála Tibera Adolpha. Neprodyšně uzavřené okenní pláty a silné dveře jí čelily neústupně, vítr jen marně sténal a opíral se do budovy. Neustávající výboje odváděly uzemněné bleskosvody.

Adolphus stál u zesílené okenní tabule a vyhlížel do větrem bičované krajiny. V prvních zoufalých letech kolonie si podobné bouře vybíraly vysokou daň, ale teď už se takové běsnění stalo pouhou každodenní kulisou. Výboje elektřiny explodovaly na nebi jako bomby. Generál to počasí vnímal jako metaforu, a trefnou.

Přichází bouře. Účastníkům strategické porady v jeho sídle prozatím nic nehrozilo, ale brzy dorazí mnohem ničivější hurikán, až Diadém Michella Duchenetová vyšle proti zpupným rebelům armádu Konstelace.

Sophie Venceová využila přestávky v jednání a přinesla mu šálek horké kiafy. „Je z nedávné sklizně, naše zatím nejlepší úroda. Další krok k vymoženostem civilizace.“

Usrkl horký nápoj a přikývl. „A další přijdou, až pro nás zajistím svobodu.“

Právě tady, ve schůzovní místnosti svého sídla s vybranou skupinou podobně smýšlejících planetárních správců naplánoval, jak vybudovat vlastní dopravní síť, nezávislou na staré vládě. Provedli to Diadému přímo pod nosem. Nyní, když izolované světy na periferii spojovala nová strunová síť, se mohly postavit na vlastní nohy, osvobozené od nehorázných daní Diadému Michelly.

Adolphus se s hrnkem kiafy usadil za plánovacím stolem. „Flotila Konstelace sem dorazí – na to můžeme vzít jed. Sonjeera dostala naše oznámení víc než před měsícem a jsou to dva týdny, co zabila naše vyslance. Víme, že Diadém Michella zareaguje.“

„Chystáme se na to celou dobu, nenápadně budujeme obranu. Každý den jsme připravení víc a víc.“ Kostnatý Craig Jordan, jeho šéf bezpečnosti, byl hrdý na směsici, která tvořila ozbrojené síly Hallholme. Tento veterán první vzpoury chránil generála v jeho exilu už celé roky. Nyní, za horečných válečných příprav, vedl část obranného vojska planety.

„Armáda Konstelace je jako těžkopádné hovado, rozvleklá, špatně poháněná, spoutaná vlastní byrokracií. To nám dává trochu času.“ Adolphus poklepal prsty na stůl. „Její flotila se zrovna teď dává dohromady, vyzbrojuje, naloďuje a zásobuje – je to gigantická operace a oni na ni nejsou připraveni. Diadém je netrpělivá, ale věří své drtivé síle. Pokusí se zničit všechno na Hallholme, jen aby z nás udělala odstrašující příklad.“ Usmíval se, aby dal najevo sílu. „Tomu chci zabránit. Takže je musíme přechytračit – to je všechno.“

Jordan se dal do smíchu, překvapivě bouřlivého na svou křehkou tělesnou stavbu. „Diadém Michella vás odjakživa podceňovala, pane. Když vás vyhostila na Hallholme, nečekala, že s kolonií přežijete, natož že se nám povede dobře.“

„Věřme tomu, že je už moc stará a nepoučí se,“ poznamenala s hořkostí a sarkasmem v hlase Sophie, generálova dlouholetá poradkyně a partnerka. Šedooká žena s vlnitými tmavými vlasy byla krásná, nemusela se spoléhat na složité líčení, účesy, šperky ani módu. I když vlastnila dům přímo v centru Michellina Města, poslední dobou s ním většinou pobývala v Elbě. Nejenom že bylo praktické mít ji během plánování války u sebe, navíc to tu dovedla i zútulnit.

Jako by chtěl dát najevo svou zuřivost, zaútočil vítr na dům, ale k lidem chráněným uvnitř se nedostal. Adolphus se obrátil na ostatní stratégy v místnosti. Ještě pořád působili trochu urousaně po cestě, i když dorazili dlouho před tím, než bouře udeřila plnou silou. Nikdo z nich se netvářil, že by mu ta slota venku vadila.

Ozval se vyhoštěný princ Cristoph de Carre: „Všichni jsme s vámi zajedno, pane, ale jak to provést? Potřebujeme získat víc času.“ Ve tváři se mu mihl vztek, snad si připomněl tragédie, které ho sem přivedly. „Navrhuju odpálit strunové stanice, odříznout se od Korunovačních klenotů, a hotovo. To je jediná jistá cesta.“

„Nechme si to jako poslední možnost.“ Adolphus se zamračil. „Je zoufalá a nedá se jen tak zvrátit.“

„Jestli odřízneme všechny strunové linie,“ uvažovala Sophie, „trvala by obnova celé roky, a chtělo by to možná víc iperionu, než máme.“

„Ale aspoň budeme v bezpečí…“ stál na svém Cristoph.

„Pokud by to tady ve Vzdálené zóně nevyvolalo občanskou válku,“ upozornil generál. Kdyby naprosto odřízl kontakt s Korunovačními klenoty, jeho křehká koalice by to pozdvižení možná ani nepřežila. „Takovou věc si nemůžeme dovolit.“

Věděl, že šest ze čtyřiapadesáti vůdců planet Vzdálené zóny už začalo reptat, že jeho rozhodnutí ohrozilo obyvatelstvo. Nechtěli se nechat zaplést do rozsáhlé vzpoury, ale stejně je to smetlo s sebou. Většina odlehlých světů však chtěla nezávislost a Adolphus v té věci nepolevil. Cesta zpátky nebyla. Měl ale strach, že tváří v tvář odplatě Konstelace by se nespokojení správci mohli obrátit proti němu. Pro jistotu rozmístil k jejich planetám zvláštní válečné lodě – lodě, kterých neměl nazbyt – pod záminkou obrany před vpádem Diadému.

Adolphus zvedl ruku, než stačil Cristoph něco namítnout. „Prozatím máme jiné alternativy. Vše závisí na plánování.“ Generál to dokazoval znovu a znovu, dosahoval zdánlivě nemožných vojenských vítězství díky tomu, že viděl o pár tahů dopředu i v těch nejsložitějších partiích. Doufal, že to tak dopadne i nyní.

Ozvala se vysoká žena s kaštanovými vlasy sedící vedle Cristopha de Carrea, dcera Diadému. „A máme svou telekinemantii. Na tu nemůže být Konstelační flotila připravená.“

Pak se Keanin hlas změnil, zazněl plošeji a vážněji, vlády se chopil její vnitřní společník Uroa. „Tato planeta je také domovský svět Xayanů. Nasadíme síly na jeho obranu.“

Bylo zvláštní přizvat na tuto strategickou schůzku jediné Michellino dítě, ale Keana Duchenetová byla silná telekinemantička vybavená xayanskými vzpomínkami a nesmírnou psychickou silou. V nejhorším případě by se mohla stát potenciálně hodnotným rukojmím.

Bouře venku dál pustošila krajinu, sténala a drásala zdi hlavní budovy. Na generálově dvoře explodoval gejzír jisker elektrického výboje. Světla uvnitř zablikala, ale znovu naskočila.

„Ať se děje, co se děje, dokážeme bojovat jako lvi – mnohem víc, než by ta stará mrcha čekala.“ Sophie odříkávala čísla, aniž se musela podívat na monitor. „Měli jsme víc než měsíc na plnou vojenskou přípravu celé Vzdálené zóny a mnoho dalších jednotek už bylo na místech. Naše továrny chrlí kov a výzbroj. V tuto chvíli čítají naše obranné síly jednadvacet vojenských plavidel a na Buktu jsme opravili a vyzbrojili dalších pětasedmdesát. Jsou právě na cestě sem.“

Sophie řídila skladiště plná dováženého zboží a soubor skleníků v Michellině Městě. V odlehlé základně zvané Prameny kluzké vody spravovala také sídliště proměněných „stínových Xayanů“, lidských dobrovolníků, kteří sloučili své vědomí s prastarými vzpomínkami cizí rasy. Svou práci konala nesmírně zdatně, stala se jedním z největších obchodních makléřů na planetě. Adolphus z ní udělal hlavního zásobovacího důstojníka, jehož úkolem bylo připravit Pekelnou díru na krušné časy.

Generál ignoroval narůstající bouři venku, přejel pohledem všechny své poradce a počkal si, až se rozhostí ticho. „Nepředpokládám, že dojde na přímou vojenskou konfrontaci. Mám plán.“ Usmál se. „Je to záležitost načasování a strategického využití informací. V Korunovačních klenotech mi ještě zbylo mnoho stoupenců a někteří z nich dokonce pracují pro armádu. Brzy se dozvím podrobnosti o ofenzivní operaci, kterou proti nám hodlá Diadém Michella spustit, přesné počty lodí a posádek, přesné datum spuštění akce. Má za lubem grandiózní gesto – a to chce čas. Dost času na to, abychom mezitím připravili past.“

Craig Jordan se zašklebil. „Past! Tak to si dám líbit.“

„Neriskujte moc, pane,“ varoval ho Cristoph.

„Generál to zvládne.“ Sophii nezazněl v hlase ani stín pochybností.

2

Rudý komodor Hallholme sledoval operace ve velitelské věži letecké základny, přehlížel sluncem zalité vojenské operace, které se táhly, kam oko dohlédlo. Escobar, světlovlasý třicátník, se zhluboka nadechl a pomalu vypustil vzduch z plic, aby ovládl netrpělivost. Bylo to k zbláznění. Představoval si, že bleskurychle vytáhne do boje, přemůže nepřítele Konstelace a zapíše se do kronik.

Z té mohutné vojenské operace se vyklubala víc příprava než akce.

Po ohavném činu generála Adolpha se na předvolání do služby dostavily tisíce vojáků, nahrnuly se na hlavní základnu na planetě Aeroc. Byly to nejlepší jednotky armády Konstelace, s nejmodernějším vybavením a nejdokonalejším výcvikem. Ve jménu Diadému Michelly Duchenetové zadupou vzpouru do prachu a porazí odbojného generála jednou provždycky. Escobar znovu dobude planetu Hallholme – koneckonců pojmenovanou po jeho otci – a získá si vlastní postavení v historii, snad i významnější než starý komodor. A proč ne, dokončí-li dílo, které otec nedodělal.

Escobar studoval přibývající záznamy na interaktivním zobrazení ve vzduchu po své pravici, sledoval přehled přijatých a rozdělovaných dodávek, materiálu a dosud nerozmístěných posádek, obrněných vozidel, přilétajících z planet Korunovačních klenotů a čekajících na usazení na paluby obřích tahačů.

Po celé týdny to na Aeroku vřelo jako v úlu přípravami mohutné vojenské operace. Posádky nakládaly n-boxy plné munice a zásob pro flotilu. Každý den se jich na oběžnou dráhu vypouštěly desítky, tam byly přesouvány na stovku hlavních lodí instalovaných do pěti obrovských vojenských strunových tahačů. Zanedlouho se vojenskými transporty přepraví do obřích plavidel patnáct tisíc uniformovaných bojovníků a obslužného personálu. Flotila měla víc než optimální procento důstojníků – každá šlechtická rodina se chtěla chlubit, že se její syn nebo dcera zapojili do velkolepé konečné porážky generála Adolpha.

Ano, byla to úchvatná operace, a přece znepokojivá a nepraktická.

Přede dvěma týdny stanula Diadém Michella v síni Rady a vyhlásila válku. Generálovo oznámení Konstelaci naprosto zaskočilo a její flotila nebyla připravená.

Escobar se nemohl dočkat, až vyrazí. „Tak zoufale se to vleče!“ postěžoval si do vysílačky.

„Nemůžeme se vydat na cestu, dokud nebude všechno naloženo, pane,“ ozvala se odpověď. Logistický důstojník Bolton Crais byl stříbrný major flotily a zástupce velitele mise – ne zásluhou vojenské zdatnosti nebo kompetence, ale díky své manželce Keaně, dceři Diadému, která se stala generálovým zajatcem. „Mizerně naplánovaná akce rovná se potenciální pohroma.“

Escobar si povzdechl. Napadlo ho, jestli musel otec někdy čekat celé týdny, než vytáhl do boje se svou nemesis. Starý komodor byl studnicí nekonečných historek, ale na byrokratické údaje si nepotrpěl. „Jaké výmluvy pro mě máte dneska, majore? Držíme se aspoň vašeho upraveného harmonogramu?“

„Hned jsem nahoře, pane. O tomhle si musíme promluvit.“

Escobar ze sebe vyrazil něco mezi zasténáním a zavrčením. Aspoň že současná válečná situace prospěje jeho vojenské kariéře. Nedávno byl pro toto tažení povýšen do hodnosti rudého komodora a mínil předvést své skvělé rozhodovací a velitelské schopnosti. Kdyby byl komodor Percival Hallholme zabil Adolpha, když měl příležitost, netrhal by teď generál Konstelaci na kusy…

Uslyšel mašinérii výtahu ve věži a záhy nato z něj vystoupil major Bolton Crais, vysoký a štíhlý ve své zlatočerné uniformě, se znaky stříbrné hodnosti na límci. Crais došel k promítaným sloupcům čísel visících ve vzduchu. „Novou čáru přes rozpočet nám udělal nedostatek n-boxů, pane. Naše posádky musí počkat, až se kontejnery vrátí a budeme je moci znovu naplnit. Jak jsem před několika dny vysvětlil v oběžníku, byli jsme nuceni vyřadit z provozu celý lodní náklad vadných boxů, všechny od jednoho výrobce.“

Escobar se zamračil. „Máte být expert na logistiku. Měl jste všechny n-boxy zkontrolovat předem.“

Crais nepřijal tu kritiku mlčky, jak by se na správného podřízeného důstojníka slušelo. „Pane, vy sám jste rozhodl, že nebudeme ztrácet čas prověřováním nových dodávek. Šlo nám o čas.“

Escobar nevěděl, kam nasměrovat svůj vztek. „Naše bojové síly mají naspěch, majore. Diadém chce Adolphovu hlavu na stříbrném podnose a lord Riomini žádá rychlé a účinné nasazení flotily. Přípravy trvají už týdny!“

„Já to chápu, rudkome. Přijměte s Temným lordem mou omluvu. Ale rychlost a účinnost někdy nejdou dohromady. Od chvíle, kdy jsem se do věci zapojil, objevuji problémy s plánováním, nemluvě o nerealistických očekáváních. Armádu Konstelace tíží roky byrokracie a protežování příbuzných. Za posledních deset let míru naši vojáci zpohodlněli, nejsou připraveni na válku.“

„Nedodáváte mi velkou kuráž, majore.“

Bolton nevypadal, že by ho to uvedlo do rozpaků. „Měli jsme také falešný bombový poplach a museli jsme půlku lodí evakuovat.“

Povzdechl si. „Další výmluvy. Chytili jste pachatele?“

„Ne, rudý komodore. Nejspíš to byl některý z generálových pošetilých stoupenců.“

Escobar se snažil uklidnit představou velikosti a síly armády, s níž nakonec vytáhne proti Adolphovi. Pak se na všechny odklady rázem zapomene. „Jakmile dostaneme flotilu do uzlu na Sonjeeře a odstartujme k Pekelné díře, čeká nás jen čtyřdenní let. S tím otravným povstáním rychle skoncujeme.“ Mluvil úsečně, vztekle. „Čím dřív vyrazíme, tím dřív generála porazíme.“

Bolton uhnul pohledem. „Je tu ještě… jeden zádrhel, rudkome. Diadém právě nařídila, že musíme přivézt tisíce zajatců, aby mohla uspořádat dramatický soudní proces. Naše flotila musí být připravena všechny je pobrat a zajistit.“

Escobar zavrtěl hlavou. Ví ta ženská vůbec, co chce? „Já chápu, že Diadém potřebuje velkolepé představení, ale zřejmě si neumí představit, jak těžké je přepravit tisíce zajatců!“

Major Crais mluvil prakticky, naprosto připraveně. „Pro ten účel jsem zabavil rozsáhlé zásoby stázové drogy z planety Sandusky, abychom je mohli hromadně utlumit a naložit je jako dříví, když bude třeba. Tak se ta věc se zajatci zvládne. Poslední dodávka drogy by měla ze Sandusky dorazit do dvou dnů.“

Zdržení, ale ne překážka. „Ano, ano. Ale kdy už vážně s flotilou vyrazíme? Na tom jediném mi záleží.“

„Podle nejlepších odhadů, pane, za deset dní.“

Každá odpověď ho znechucovala víc a víc. „Týden zpoždění oproti původnímu rozvrhu! Doufám, že generála porazím, než zemře stářím. Ztrácíte mou důvěru, majore, a vaši šlechtičtí přátelé vás dřív nebo později neuchrání.“

„Nakládáme, jak nejrychleji dokážeme, pane. Vzhledem k tomu, jak nejistá je to akce, nechci opominout nic důležitého. Pokud dopustíme lajdáctví, riskujeme vysoké ztráty. Potřebujeme dostatečné zásoby, abychom byli schopni dlouhého obléhání.“

„Dlouhého obléhání? Čím víc to odkládáme, majore, tím víc životů ztratíme, protože generál získá čas posílit obranu. Jistě nás čeká. Vlastně je asi překvapený, že jsme jeho planetu ještě nebombardovali.“

„Generál Adolphus chápe komplikace přesunu mohutné flotily, pane.“

Escobar bručel a přecházel po pozorovací plošině věže. „Kdybychom udeřili rychleji, stačila by nám tak polovina lodí, abychom ho dostali.“

„Ale to nechceme riskovat. Lord Riomini a Diadém si to nepřejí. Deset dní, rudý komodore. Je to můj nejlepší odhad.“

„Beru vás za slovo, majore,“ uzavřel to Escobar a obrátil se k oknům. Sledoval jeden n-box, jak vyrazil z odpalovacího zařízení, stoupá k nebi a s aerodynamickým třeskem mizí.

Když Bolton Crais sjížděl výtahem dolů do své kanceláře, vzpomněl si, jak tahal za nitky, aby mu byl přidělen tento úkol. Jeho manželství s dcerou Diadému nikdy nebylo víc než politická přetvářka, natolik realisticky to viděl. Udělala z něj paroháče, předváděla se se svým románkem s lordem Louisem de Carrem, dokud politický odpor rodinu jejího milence nesemlel. Ale i tak Boltonovi na Keaně hodně záleželo, přestože si připadal spíš jako její starší bratr než jako romantický hrdina. Měl o ni starost, zvlášť teď, když se nechala ovlivnit povstalci. A možná i těmi cizími tvory…

Diadém sice dceru odepsala, ale Bolton pořád doufal, že se mu ji podaří osvobodit. Umínil si připravit flotilu důkladně, aby bylo možno Keanu zachránit. Z vlastní pravomoci, jen pro jistotu, dodal do výbavy mnoho klíčových položek. Na náklady vlastní rodiny pořídil záložní záchranné vybavení, zdravotní zásoby, pár vyřazených civilních značkovacích plavidel, dokonce i náklad iperionu, který by se dal použít v případě nouze. Aby se vyhnul pozornosti a potenciální výtce rudého komodora Hallholmea, naložil to vše do nenápadně označených kontejnerů.

Teoreticky by ta trestná výprava neměla zabrat víc než pár týdnů, ale pokazit se toho mohlo hodně, zvlášť při tak rozsáhlé operaci. Nenechá se netrpělivostí rudého komodora přinutit ke zbrklým chybám. Escobar Hallholme není ani stín svého slavného otce. Bolton měl podezření, že novému komodorovi stouplo postavení do hlavy – a to ještě ani nevyrazili…

Výtah sestoupil, zastavil se a Bolton se vydal do vojenského tábora. Třídil si věci v hlavě, sledoval všechny volné konce, které je třeba svázat, než může flotila vyrazit.

Ještě deset dní. I to mu připadalo zoufale málo.

3

Za desetiletí služby projela údržbářská loď Kerris mnoho strunových tras po celé Konstelaci, jak ve frekventované síti Korunovačních klenotů, tak v odlehlé Vzdálené zóně. Turlo a Sunitha Urvancikovi se svou kocábkou udržovali iperionové dráhy umožňující superrychlé cestování vesmírem.

Než se ti dva údržbáři dali dohromady s generálem, odjakživa prováděli svou osamělou práci bez velkého povyku. Teď, když Vzdálená zóna vyhlásila nezávislost na Konstelaci, museli Urvancikovi proklouznout zpátky na Sonjeeru kradmo jako zloději. Pokud se jim ta špionážní akce povede, pomohou zachránit Pekelnou díru, možná dokonce svrhnout vládu Diadému.

„A pro tu neuroním jedinou slzičku,“ prohlásila Sunitha.

Turlovi neušel tvrdý výraz na manželčině tváři. Sunitha měla velké tmavé oči a snědou pleť, její krása s věkem nepomíjela. Vlasy měla pořád černé, s jen pár náznaky šedi. „Kerrise nám nic nevrátí,“ povzdechl si. „Ale aspoň to trochu zahojí jizvy.“

Na počátku generálovy první vzpoury uvěřil jejich jediný syn propagandě Diadému a vstoupil do armády Konstelace. Považoval se za patriota. Ale za války, když viděl nepředstavitelné hrůzy, se jeho počáteční vlastenectví proměnilo v rozčarování a pak v naprostý šok. Podle oficiálního sdělení Diadému zemřel jako „hrdina“, ale Turlo se Sunithou se později dozvěděli, že přišel o život při nehodě způsobené neschopností jeho spolubojovníků. Diadém ve svém oznámení obvinila Adolpha, aby smyla krev z vlastních rukou.

Turlo věřil, že Kerris by jejich rozhodnutí přejít na stranu generála uvítal. Kéž by tak syn žil, mohl s nimi bojovat za pravou svobodu…

„Já jenom chci, aby se život vrátil do normálu,“ vzdychla Sunitha.

Časový spínač strunového vlákna spustil v kokpitu signál a dvojice se dala do práce. Jakmile získají informaci od loajálního zvěda, může generál dokončit obranná opatření a připravit past, než ho armáda Konstelace dorazí zničit.

Sunitha se naklonila a ověřila jejich pozici v houstnoucím provozu na okraji soustavy Sonjeery. „Musíme dát pozor, ať nejsme moc blízko k planetě, ani moc daleko.“ Všechna strunová vlákna se sbíhala v centrálním uzlu na Sonjeeře, ale plavidlo na zablokované lince od Hallholme by okamžitě vzbudilo podezření. Sunitha nedala Turlovi čas se připravit a odpoutala Kerris od iperionové dráhy. Blížili se k hlavní planetě.

Oficiálně se tito dva údržbáři „ztratili“ na jedné ze svých výprav a byli považováni za mrtvé. Kdyby teď vyšlo najevo, že tajně pracují pro odbojného generála, zařídili by jim mučitelé Diadému mnohem horší smrt, než bylo pomalé synovo umírání z ozáření.

Turlo věděl, že nejlíp bude nedat se chytit.

Jakmile se Kerris ocitl mimo strunové vlákno, aktivoval Turlo pohon, postrčil je směrem k Sonjeeře a vmísil se do provozu směřujícího k planetě. Měli falešný identifikační signál, který je označoval za pouhého drobného dopravce. Nic, co by zajímalo úřady.

Oběžná dráha Sonjeery byla plná překladišť a stanovišť pro nákladní boxy. Některé obchodní položky a suroviny se dodávaly prostřednictvím d-boxů na trhy v Sonjeeře, většina se však přesouvala na další strunové tahače a rozvážela se na planety Korunovačních klenotů.

Protože tudy musela projet veškerá osobní i nákladní doprava, byl komplex na orbitě obrovský. I při současném embargu linek Vzdálené zóny vládl v uzlu chaos jako ve vosím hnízdě. Ten zmatek hrál Turlovi do karet. Strohá, netrpělivá úřednice mu rychle povolila vjezd a určila dok. „Můžeme klidně utratit poslední kredity Konstelace,“ uvažoval Turlo. „Vzal bych si bedničku sonjeerské brandy. Prodáme ji s přirážkou správcům planet Vzdálené zóny.“

Sunitha povytáhla tenká obočí. „Ale, stane se z tebe pašerák?“

„Bude to slavnostnější, když si připijí na nezávislost něčím jiným než vínem Sophie Venceové.“

Turlo se Sunithou našli přeplněný vyhlídkový bar, kde se měli setkat se svým kontaktem. Panoramatická okénka ukazovala jiskřící Sonjeeru dole, cestovní moduly a d-boxy, klesající z oběžné dráhy, strunové tahače řítící se po drahách Korunovačních klenotů. Urvancikovi sledovali čas, tvářili se nenuceně a byli čím dál nervóznější. Když měl kontakt zpoždění už deset minut, začala se Sunitha potit. Vypila dvě dávky horké sladké kiafy a tím znervózněla ještě víc. Turlo předstíral, že je nad věcí, i když se v něm všechno svíralo.

Najednou, až se Sunitha lekla, se vedle nich usadil hubený muž s krátkými hnědými vlasy a odstávajícíma ušima. Oslovil je tichým konverzačním tónem: „Pozoroval jsem vás. Musel jsem se ujistit.“

„Jsme ti, kdo si myslíte,“ potvrdil mu Turlo.

„Záleží na tom, kdo si myslíte, že jsme,“ dodala Sunitha a zabodla se pohledem do manžela.

Cizinec si jakoby nic pohrával s drobky a kapkami tekutiny na stole, lehce přitom načrtl písmena VZ, symbol Adolphovy rebelie, a hned je zase setřel. Naklonil se blíž. „Generál tu pořád má své věrné, dokonce jednoho nebo dva vůdce planet Korunovačních klenotů. Ne všichni souhlasí s tím, co provádí Diadém. Tiber Adolphus není jediný, koho napadla vzpoura.“

Tento špión, Dak Telom, byl středně postavený důstojník armády Konstelace, který měl přístup k záznamům o zásobách a pohybu lodí. „Včera jsem se vrátil z Aeroku. Flotila se ještě chystá a nakládá, ale brzy se vydá na cestu. Dorazí sem na sonjeerský uzel a pak si to namíří k Pekelné díře. Mám podrobnosti – celkový počet lodí, potenciál zbraní, stavy posádek – a samozřejmě to hlavní – přesný čas vyplutí a informace o postupu.“

Turlo se usmál, cítil, jak se mu zrychlil pulz. „To je přesně to, co generál potřebuje.“

„To je všechno, co generál potřebuje,“ upřesnil Telom. „A měl by s tím dobře naložit. Všichni na něj hodně spoléháme.“

„Ano,“ přisvědčila Sunitha. „To spoléháme.“

Dak Telom vytáhl z kapsy balíček oříšků, opatrně ho roztrhl a vysypal si oříšky do dlaně. Zhltl je jedním soustem a prázdný obal odhodil na stůl před Turla. „Tohle si vezměte.“ Turlo se rozhlédl po recyklační nádobě, ale zvěd mu položil ruku na zápěstí. Zašeptal: „Ve vnitřním sáčku je molekulární tisk. Generál bude vědět, jak to rozšifrovat. Použijte ty údaje pro bezpečnost Vzdálené zóny.“

Dak Telom jedním douškem dopil kiafu a beze slova odešel. Turlo si mezitím nacpal pytlík do kapsy.

Konec ukázky

Table of Contents

Obálka

Tiráž

Titulní strana

Věnování

PODĚKOVÁNÍ

1

2

3