Danielle Steel

COUNTRY

Copyright © 2015 by Danielle Steel

All rights reserved.

Translation © 2016 by Zuzana Gašparovičová

Jacket design © 2016 by Soňa Šedivá

Slovak edition © 2016 by Ikar

ISBN 978-80-551-4756-7

Svojim milovaným deťom

Beatrix, Trevorovi, Toddovi, Nickovi, Samanthe,

Victorii, Vanesse, Maxxovi a Zare.

Každý deň prežite naplno.

Dúfam, že k vám život bude milosrdný

a dá vám veľa príležitostí

a nekonečných radostí.

Nech sa všetky vaše sny naplnia.

Milujem vás nadovšetko.

Mama (DS)

Kapitola 1

Squaw Valley sa zobúdzalo do nového rána. Slnečné lúče sa odrážali na čerstvo napadnutom snehu. Lyžiarske podmienky boli výborné. Bill, Stephanie a ich priatelia Freemanovci a Dawsonovci tam každý rok trávievali Deň prezidentov. Túto tradíciu udržiavajú už desať rokov, je to nepísaná dohoda, ktorú nikdy nik neporušil.

Alyson Freemanová spoločný víkend nikdy nepremeškala, dokonca ani pred dvomi rokmi krátko pred pôrodom tretieho dieťaťa. Boli to len štyri hodiny autom a navyše jej manžel Brad je lekár. Nie je pôrodník, ale ortopéd, ale aj tak sa pri ňom cítila bezpečne. Vedela, že sa postará o to, aby aj v Tahoe mala tú najlepšiu starostlivosť. Ani za nič na svete by neporušila tradíciu a víkend bez detí a povinností si vždy naplno užila.

Stephanie a Bill boli na tom inak, ich deti už vyleteli z hniezda. Syn pracoval v Atlante a staršia dcéra v New Yorku, obaja rozbiehali vlastnú kariéru. Mladšia dcéra bola na ročnom študijnom pobyte v Ríme. Dcéry Freda a Jean Dawsonovcov už boli vydaté a žili v Chicagu. Dokonca aj Brad a Alyson, ktorých deti boli ešte malé, strávili víkend bez detí a nechali ich doma s opatrovateľkou.

Najdlhšie spolu boli Fred a Jean. Boli trochu starší než ostatní. Okrem úzkeho okruhu priateľov všetkým ich manželstvo pripadalo bezproblémové. Fred vymyslel softvér, z ktorého rozprávkovo zbohatol a hneď na začiatku ho dostal na vrchol vo svete internetu a zabezpečil im honosné bývanie v Hillsborough, súkromné lietadlo, ferrari. Jeaninou vášňou boli kone, v stajniach erdžalo niekoľko plnokrvníkov. Šlo o neklamné znaky úspechu. Topili sa v blahobyte a Fredov jednoduchý pôvod bol už len spomienkou.

Fred spoznal Jean v Modeste, kde pracovala ako čašníčka. Pochádzala z chudobnej rodiny, po otcovej tragickej smrti prišli o farmu. Zostalo po ňom päť hladných krkov a vdova, ktorá vyzerala o dvadsať rokov staršie. Jean sa so súrodencami takmer nevídala a nič ju s nimi nespájalo. Pred tridsiatimi rokmi sa vydala za Freda a teraz mala päťdesiatjeden rokov. Plastický chirurg v New Yorku jej urobil lifting očí a tváre. Udržiavala si kondíciu a až prehnane sa starala o svoj zovňajšok. Tri razy do roka si dala pichnúť botoxové injekcie. Bola to nádherná žena, hoci bez prejavu emócií na tvári, čo jej vyhovovalo. Nikdy viac nechcela žiť v chudobe a kým bude s Fredom, nič také jej nehrozí.

Vedela, že ju celý život podvádzal. Bolo jej to jedno. Dávno ho nemilovala. Pri rozvode by ho ošklbala ako hus. Postavenie pani Dawsonovej a výhody ich životného štýlu sa jej páčili. Pred priateľmi žartovala, že uzavrela dohodu s diablom, teda s Fredom. Stratila o ňom všetky ilúzie, no na svojom živote nechcela nič zmeniť. Mala kone a priateľov, navštevovala dcéry v Chicagu, keď sa jej po nich zacnelo. Spolu s manželom mali nepísanú dohodu. Mala veľa výhod, ktoré si vydobyla po vyriešení manželských problémov. Jean nemala o svojom manželovi ani o mužoch všeobecne vysokú mienku. Bola presvedčená, že všetci už pri najmenšej príležitosti podvádzajú ako jej manžel. Spával so sekretárkami, asistentkami, ženami z večierkov, z práce, z výťahu či z lietadla. Nezviedol vari len jej najlepšie priateľky. Aspoň to mu slúžilo ku cti. Väčšinou boli preňho vraj staré. Tak hlboko by neklesol. Nebol to zlý človek, len sukničkár so slabosťou na mladé pipky.

Ich vzťah bol založený na vzájomnej dohode, ktorú obaja dodržiavali, napriek tomu, že v ňom absentovala vrúcnosť. Jean zabudla, aké to je byť milovaná. Už o tom nepremýšľala. Po materiálnej stránke mala všetko, na čo si len pomyslela, a to bolo pre ňu oveľa dôležitejšie. Za nič na svete by sa toho nevzdala. Nedávno Fred kúpil do jedálne Picassa, zaplatil zaň takmer desať miliónov dolárov. Mali jednu z najkrajších umeleckých zbierok na západnom pobreží.

Jej slabinou boli priateľky Alyson a Stephanie. Milovala spoločné víkendy a každý deň si telefonovali alebo sa stretli. Mala neobmedzené možnosti a žila v prepychu, aký ony nepoznali, ale nikdy jej nezávideli a ona to vedela. Trápil ich jej nenaplnený vzťah s Fredom, ale zvolila si to sama. Jean bola však veľmi milá a dobrá, preto ju všetci mali radi. Nič nepredstierala, užívala si postavenie bohatej panej Dawsonovej a obetovala by čokoľvek, aby to tak zostalo. Manželka multimilionára, ktorý bol na najlepšej ceste stať sa miliardárom v špičkovom technickom svete. Fred Dawson mal Midasov dotyk, čo muži obdivovali a závideli mu, a moc, ktorá bola pre ženy afrodiziakom. Jean mala viac koní, impresionistických malieb či značkových kabeliek Hermès a Louis Vuitton a šperkov Graff než ktorákoľvek iná žena na svete. Víkend v Squaw Valley so štyrmi priateľkami si vedela dokonale užiť.

Z Hillsboroughu vyrazili všetci na Fredovom novom ferrari. Jean ich volala Veľká šestka. Keď sa s Fredom zoznámila, bol už úspešný, hoci nie taký ako teraz. Podľa Jean za posledné roky zarobil smiešnu sumu peňazí, ale jej potreby to uspokojilo. Pripadala si ako kráľovná a v tom svete ňou aj bola. Mala jasný úsudok, bola múdra, bystrá a čestná voči sebe. Občas vybuchla, čo súviselo so sklamaním v manželstve. I napriek tomu ju priateľky mali rady, hoci jej manžel ju odmietal. Priťahovali ho mladšie ženy. Jean napriek skvelému vzhľadu bola preňho pristará. Päťdesiatpäťročný Fred uprednostňoval ženy pod tridsať. Boli preňho symbolom spoločenského postavenia a hladili jeho ego, čo Jean dobre vedela. Bez ohľadu na množstvo plastických operácií, botoxových injekcií, alebo drinu v posilňovni s trénerom Freda už roky ako žena nezaujímala. Jean si nerobila žiadne ilúzie. Po čase jej to prestalo ubližovať a jeho kreditné karty využívala na liečenie starých rán. Pomáhalo jej to.

Brad a Alyson Freemanovci boli opakom Jean a Freda. Po dvanástich rokoch manželstva sa stále ľúbili a Alyson považovala manžela za dokonalého. Pracovala ako obchodná zástupkyňa vo farmaceutickej spoločnosti. Do tridsiatich piatich rokov si myslela, že sa nikdy nevydá. Brad si ju všimol hneď, keď do jeho ordinácie priviezla prvé vzorky liečiv. Štyridsaťjedenročný starý mládenec si užíval slobodu. Snívali o ňom všetky sestričky aj Alyson. Bol úspešným ortopédom a do Alyson sa bezhlavo zaľúbil. Po ôsmich mesiacoch známosti sa vzali a Alysonin život sa navždy zmenil. Po niekoľkých mesiacoch otehotnela a postupne mu porodila tri deti. Po dvanástich rokoch manželstva o Bradovi stále hovorila ako o novodobom svätcovi, vďačila mu za všetko, čo pre ňu spravil a tešila sa zo spoločného života.

Bol oddaný a milujúci manžel, skvelý otec. Keď sa Jean uštipačne vyjadrovala o všetkých mužoch ako o záletníkoch, Alyson Brada vášnivo bránila a tvrdila, že sa na inú ženu od svadby sotva pozrel, čím si od Jean vyslúžila sarkastický úškľabok.

„Viem, že Brad je dokonalý a najvernejší muž na svete, stále je to však chlap,“ komentovala. Alyson sa tiež starala o svoju figúru, hoci pri troch deťoch nemala veľa času nazvyš. Niekoľko dní týždenne však trávila v posilňovni, hrala tenis a milovala lyžiarske víkendy s priateľkami. Stephanie si ju občas doberala, ako si Brada idealizuje a že je doňho stále zbláznená. Na túto rodinku bol pekný pohľad. Zjavne boli spolu šťastní, Bradovi sa vodilo dobre, deti jedenásť-, šesťa dvojročné boli rozkošné. Žili v štvrti Ross v nádhernom dome na luxusnom predmestí Marine. Ich život vyzeral idylicky. Brad bol starostlivý a svoju manželku miloval rovnako ako ona jeho. Bol skvelým otcom. Viedol skautský klub staršieho syna, dcéru cez víkend brával na futbalové zápasy a na balet a každú sobotu večer pozýval manželku do najlepších reštaurácií San Francisca. Vo svojej brandži patril medzi najváženejších chirurgov. V päťdesiatich troch bol stále príťažlivý a vyzeral mladistvo. Šlo o dva úplne iné druhy manželského šťastia. Alyson s Bradom sa bláznivo ľúbili, Fred s Jean uzavreli obojstranne výhodnú dohodu, hoci známi vnímali ich vzťah ako formálny.

Stephanie s Billom boli niekde medzi nimi, ich dvadsaťšesťročné manželstvo pár ráz prešlo skúškou ohňom. Prvých osem či deväť rokov bolo nádherných a všetko, v čo Stephanie dúfala, sa naplnilo. Narodili sa im deti, kúpili si svoj prvý dom v meste, Bill sa stal partnerom v právnickej firme a darilo sa mu. Zoznámili sa na Berkeleyskej univerzite, Stephanie bola študentkou a Bill práve promoval na právnickej fakulte. Po promóciách sa zobrali. Stephanie dostala skvelú prácu v úspešnej reklamnej agentúre, kde uplatnila svoj spisovateľský talent a marketingové schopnosti. Potom ju rizikové tehotenstvo pripútalo na päť mesiacov na lôžko. Ich prvorodený syn Michael sa narodil predčasne. Bill navrhol Stephanie, aby sa už do práce nevrátila. Stala sa matkou na plný úväzok. Užívala si život, no keď deti podrástli, občas ľutovala, že sa vzdala práce, ktorá ju napĺňala. Keď ich mladšia dcéra Charlotte nastúpila do školy, zmienila sa o tom pred Billom, no ten bol neoblomný. Trval na tom, aby zostala doma s deťmi. Na niekoľko rokov sa vzdala sna o návrate do práce.

Obaja mali plné ruky práce. Stephanie bola niekoľko rokov predsedníčkou asociácie rodičov a učiteľov. Bola matkou na plný úväzok a zúčastňovala sa na všetkých aktivitách detí. Bill nemal čas aktívne sa zapájať do života svojich detí. Počas spoločných rokov si obaja priznali, že rodičovstvo nie je jeho silnou stránkou. Oveľa lepšie sa mu darilo zarábať peniaze a tým poskytnúť rodine pekný domov a zaplatiť deťom súkromné školy. Bol skvelý chlebodarca a dobrý človek, ale netúžil tráviť víkendy prevážaním detí z jedného futbalového zápasu na druhý, či sa zúčastňovať na baletných recitáloch či školských vystúpeniach. Stephanie si vedela obratne vymýšľať výhovorky na všetko, čo nerobil. Miloval svoje deti, ale netrávil s nimi veľa času. Zriedka stihol doma večeru, často prichádzal až v noci, keď už spali. Stephanie ho vždy obhajovala, aby v očiach detí vyzeral dobre. Dokonca aj keď hral cez víkend golf s klientmi, našla rozumné vysvetlenie, prečo nie je doma. Deti v tínedžerskom veku mali toľko aktivít, že si sotva uvedomili jeho neprítomnosť, dokonca ani keď ho niekoľko dní nevideli. Veď mama vždy hovorievala, že povinnosťou otcov je zarábať peniaze. Stephanie zaňho všetko vyžehlila. Nikdy nevynechala športové podujatie, rodičovské združenie či návštevu lekára. Keď boli mladší, všade ich vozila, počúvala detské starosti, vyrábala halloweenske kostýmy a riešila ich detské starosti.

Michael hral štyri roky lakros a raz pri večeri podotkol, že otec neprišiel ani na jediný jeho zápas. Stephanie tomu sprvu neverila, ale keď sa nad tým neskôr zamyslela, uvedomila si, že má pravdu. Michael potom odišiel na univerzitu. Po promóciách chcel nastúpiť na postgraduálne štúdium športového manažmentu a presťahovať sa do Atlanty, kde by pracoval pre bejzbalový tím Braves. Už tri roky plánoval postgraduálne štúdium, ale chcel chvíľu počkať. Matke veľmi chýbal, ale miloval svoju prácu, bol to skvelý tím a ona bola šťastná, že sa mu darí. Dcéry sa na rozdiel od Michaela na otcovo správanie nesťažovali. Stephanie bola deťom matkou i otcom, ale manželovi nič nevyčítala. Ten tvrdo pracoval a živil ich.

Bill ich finančne zabezpečil, nič im nechýbalo, deti mali najlepšie školy. V lete chodievali na luxusné dovolenky a Stephanie nemusela pracovať. V podstate bol Bill dokonalým manželom a otcom, hoci si nepamätal dátumy narodenia vlastných detí ani manželkin, nechodil na školské vystúpenia. Keď Charlotte nastúpila na strednú školu, Louise bola v maturitnom ročníku a Michael na univerzite. Stephanie opäť rozmýšľala o zamestnaní, ale nevedela si predstaviť, kto a v akom odbore by ju po dvadsiatich rokoch doma zamestnal. Keď už mala predstavu, čo by chcela robiť, do života jej zasiahla nečakaná katastrofa. Zistila, že Bill ju podvádza. Dovtedy si myslela, že ich manželstvo je dobré, aj napriek občasným problémom. Zhodou nešťastných náhod zistila, že Bill má vo firme pomer s kolegyňou, s ktorou riešil spoločný prípad. Bill sa napokon priznal, ale prisahal, že to bolo jediný raz. Stalo sa to v čase, keď Stephanie rozmýšľala, na akú strednú školu pôjde Charlotte, keď pomáhala Louise dostať sa na univerzitu a s Billom spolu takmer neboli. Do polnoci pracoval v práci na ťažkom prípade. S mladou kolegyňou strávil týždeň v L. A., kde prebiehalo súdne pojednávanie, a neskôr priznal, že vtedy sa to začalo. Bola tiež vydatá, a keď ich Stephanie náhodou zahliadla spolu v reštaurácii, hoci jej tvrdil, že je v kancelárii, tak sa zložila. Ospravedlňoval sa jej a priznal, že sa do mladej kolegyne zamiloval, ale nechce sa rozviesť. Zranená Stephanie ho požiadala, aby sa na čas, kým v tom nebude mať jasno, odsťahoval. Prežívala kruté dva mesiace. Bill sa napokon chcel s Marellou oženiť, no tá sa rozhodla zostať s manželom. Bill Stephanie povedal, že chce manželstvo udržať a poprosil ju, aby sa pokúsila na jeho románik zabudnúť. Bude to tak lepšie pre deti. Nepredstieral, že ju miluje. Stephanie ho nechcela naspäť bez lásky, ale rozviesť sa tiež nechcela. Keď sa zdôverila priateľkám, čo ju trápi, Alyson ju ľutovala a Jean to neprekvapilo. Nebolo to o nič horšie než tisíc prehreškov, ktoré spáchal Fred počas ich manželstva. Potvrdilo to Jeaninu teóriu, že všetci muži, ak majú príležitosť, podvádzajú, a Bill nebol výnimka.

„Ak s ním zostaneš, nech platí za to, čo ti urobil,“ doberala si Stephanie, ale pri spomienke ju zabolelo pri srdci. Otriaslo to Stephaninými ilúziami o ich manželstve a jej city k manželovi už nikdy neboli ako predtým. Navštívili manželskú poradňu a ona napokon súhlasila, že zostanú spolu. Deti postrehli, že medzi rodičmi sa niečo stalo, ale matka im nepovedala pravdu. Nechcela, aby otca nenávideli, nebolo by to voči nemu fér. Jean to pobúrilo, podľa nej by mali vedieť pravdu, ale Stephanie vytvárala ilúziu o ich otcovi dvadsať rokov, pre ne bol oddaný, starostlivý a zaslúžil si ich úctu a uznanie. Nechcela, aby ho vnímali ako sukničkára, nechcela ani zničiť vzťah medzi ním a deťmi, hoci keď sa vrátil domov, deti si to akoby ani nevšimli.

Po dvoch mesiacoch odlúčenia už nič nebolo ako predtým. Žili ako spolubývajúci pod jednou strechou. Verila, že sa aspoň kedysi ľúbili, keď už pre nič iné, mali spolu deti, ale lásku si už neprejavovali a ona sa viac nesťažovala, že ho málo vída. Predtým mal veľa práce, ale teraz bola medzi nimi priepasť, ktorú nedokázali preklenúť, už mu nedôverovala. Občas spolu mali sex, ale taký nemastný-neslaný. Stala sa z toho manželská rutina a Bill sa s ňou miloval len z povinnosti. Ich vzťah nebol vášnivý ani predtým, ale bol priateľský a vrúcny. Teraz všetka túžba zmizla.

Stephanie sa dozvedela, že mladá advokátka z firmy odišla pol roka po romániku s Billom, ale bolo jej to jedno. Bill bol stále jej manžel, ale nie najlepší priateľ. Nemali si viac čo povedať, zhovárali sa len o deťoch. Informovala ho o ich pokrokoch v škole či keď Michael a Louise nastúpili do prvého zamestnania. Louise sa nedávno presťahovala do New Yorku a zamestnala sa v aukčnej sieni Sotheby’s na umeleckom oddelení. Zhovárali sa len o praktických záležitostiach, ale nerozoberali pocity či jeho aféru, ktorá medzi nich postavila múr. Stephanie sa preto dlho trápila, ale neskôr jednoducho prijala fakt, že to v dlhoročných manželstvách takto chodí. Billova nevera v nej zanechala hlboké jazvy. Nikdy však neoľutovala rozhodnutie zostať s ním kvôli deťom a Bill sa tiež nechcel rozísť. Tvorili rodinu a on chcel, aby to tak zostalo.

Po odchode Charlotte na newyorskú univerzitu sa Stephanie cítila osamelo a ešte viac potom, čo sa dcéra rozhodla rok študovať v Ríme. Na leto plánovala prísť domov a potom dokončiť štúdium na univerzite v New Yorku. Stephanie sa nevedela dočkať, kedy sa vráti. Pohrávala sa s myšlienkou, že si nájde prácu. Všetky tri deti odišli z domu a ona zúfalo potrebovala niečo robiť. Pracovala v niekoľkých benefičných komisiách, ale organizovanie charitatívnych podujatí a finančných zbierok ju nudilo, chcela robiť niečo viac. Mala za sebou len krátku kariéru po vysokej škole, vybrala si rodinu namiesto rastu a teraz boli deti preč. Bolelo ju to a v noci, keď Bill dlho pracoval, často plakala. Cez deň to bolo ešte horšie. Zavislo medzi nimi trápne napätie. Okrem detí sa nemali o čom zhovárať. Nikdy im sám nevolal, deti volali jej. Bill a Stephanie si užívali len spoločné víkendy a výlety s priateľmi.

Všetci šiesti boli skvelými lyžiarmi, ženy z toho však nerobili vedu, zato muži, hlavne Brad s Fredom, medzi sebou súťažili. Muži si vyberali náročnejšie terény, ženy využívali miernejšiu dráhu. Napoludnie sa všetci stretli pod vlekom a naobedovali sa, večer si zašli do dobrej reštaurácie. Stephanie sa tešila na lyžovanie s Alyson a Jean. Zapla si bundu a vošla do obývačky ich apartmánu. Bill v čiernej bunde, lyžiarskych nohaviciach a turistických topánkach vyzeral elegantne. Lyžiarky, lyže a palice si obaja nechali v úschovni pri vleku. Stephanie si obliekla bielu lyžiarsku bundu, plavé vlasy si zaplietla do vrkoča a nasadila si bledomodrú pletenú čiapku. V ruke držala lyžiarske okuliare a rukavice.

„Hotový?“ spýtala sa manžela.

Prikývol a vyšiel za ňou z izby. Pri raňajkách sa zhovárali o počasí a Bill si prečítal noviny. Vonku svietilo slnko. Prešli k autobusu, ktorý ich odviezol až k vleku. Ostatné páry sa nezvyčajne ubytovali v hoteli pri úpätí hory. Bill chcel zostať v tom istom hoteli čo inokedy, neprekážalo mu jazdiť k vleku autobusom. Ostatní už na nich čakali s lyžami na nohách. Bill so Stephanie sa náhlili po svoje. Pripli si ich a Bill sa spustil smerom k priateľom. Stephanie čosi ešte hovorila, preto sa otočil a vážne sa na ňu pozrel. Zriedka sa na seba usmievali, ani si to neuvedomovali.

„Pekný deň,“ povedala. Chcela mu povedať, že Charlotte musia obnoviť cestovné poistenie, ktorému sa končila platnosť, ale zabudla sa o tom zmieniť pri raňajkách. Dohodnú sa večer. Zhovárali sa len o praktických záležitostiach, ako je oprava strechy, výrub stromu v záhrade, alebo ak sa niečo týkalo detí. Nezdôverovala sa mu so svojimi pocitmi či myšlienkami. Prečo by to robila? Neboli si už takí blízki.

„Ďakujem,“ usmial sa Bill, „pekný deň aj tebe.“

Nepohladili sa, nepobozkali, neobjali, ani si nevymenili nežnejšie slová. Ich citový svet bol prázdny. Stephanie sa naučila žiť bez neho. Často premýšľala, či mal ďalší pomer, alebo či by na to prišla. Ich vzťah bol už sedem rokov na bode mrazu. Stephanie sa odrazila na lyžiach a pridala sa k priateľkám.

„Máš peknú čiapku,“ pochválila Jean priateľkinu bledomodrú pletenú čapicu, ktorá ladila s jej očami. Aj Jean mala peknú čiapku a vkusnú béžovú lyžiarsku súpravu, ktorú si kúpila v Courcheveli.

Všetko na nej bolo značkové. Mala čas, mohla si to dovoliť, preto stále nakupovala. Z troch priateliek bola najlepšie oblečená, a keď si stiahla rukavice, nechty mala bezchybne upravené a nalakované načerveno. Alyson si nechty nelakovala kvôli malým deťom a Stephanie si od toho už pred rokmi odvykla. Obliekala sa jednoducho a účelne, nesnažila sa pred Billom vyzerať sexi a príťažlivo. Tie časy boli preč. Stephanie si obliekla bledomodré lyžiarske nohavice, ktoré nosila už roky, len bielu bundu mala novú, v skutočnosti si ju požičala od dcéry Louise, ktorá ju nechala doma pred cestou do New Yorku. Alyson bola celá v červenom, na hlave mala červenú čiapku, ktorá jej chránila vlasy. Tri priateľky sa spolu vyviezli na kopec a ich manželia boli ďaleko pred nimi. Muži nestrácali čas, ženám chvíľu trvalo, kým si upravili okuliare, čiapky, natiahli rukavice a nastúpili na vlek s palicami v ruke. Priateľky zvolili menej náročnú zjazdovku. Uprednostňovali pokojné lyžovanie. Keď zosadli z vleku, muži už boli preč. Stephanie rozprávala Alyson o výlete do Ríma a víkende v Londýne cestou späť. Bill tam mal klientov a Stephanie prešla zopár obchodov. Jean podotkla, že o mesiac cestujú do Európy. Ženy sa kúsok spustili, tu a tam sa zastavili, kochali sa výhľadom, zhovárali sa, potom znovu lyžovali.

„Dnes je krásne,“ pochvaľovala si Stephanie, keď sa počas jednej zastávky zadívala na scenériu. V Squaw Valley bolo rušno, ale každý si našiel svoju trasu. Od včerajška napadlo asi tridsať centimetrov čerstvého prašanu. Horšie sa lyžovalo, ale bolo to zábavné a nikam sa nenáhlili. Okolo poludnia sa rozhodli počkať na manželov a pred poobedným lyžovaním zájsť na obed do reštaurácie.

„Na starú babu to nebolo zlé,“ poznamenala Jean k svojmu výkonu.

Bola skvelá lyžiarka s vynikajúcou kondíciou. Stephanie za ňou nezaostávala. Len Alyson bola trochu udýchaná a sťažovala sa, že kvôli deťom menej cvičí a cez Vianoce zopár kilogramov pribrala. Priateľky čakali na manželov pol hodiny a zhovárali sa, Jean zlostne fľochla na hodinky, ružové rolexky, ktoré jej Fred daroval pred rokom.

„Čo, dopekla, robia?“ Prevrátila oči dohora s typickým výrazom, keď spomínala Freda. „Možno naháňajú na svahu nejaké baby.“

Alyson priateľkino vyhlásenie vyviedlo z miery.

„Brad určite nie,“ bránila ho. „Lyžujú na ťažkom teréne, ako by mohli baliť dievčatá?“ dodala prakticky.

Rozosmiali sa. Jean čakanie unavovalo, navrhla, aby na chlapov počkali v reštaurácii a ona si zatiaľ dá niečo na posilnenie. Už sa takmer pohli, keď Stephanie kútikom oka zahliadla Brada a Freda s lyžiarskou hliadkou so saňami, ktorých sprevádzali ďalší traja členovia záchranného tímu. Brad a Fred boli vážni a chýbal jedine Bill. Pod prikrývkou na saniach ležalo telo. Stephanie ustarane podišla na lyžiach k saniam. Jean a Alyson si vymenili pohľady a pohli sa za ňou. Všetci zastali. Stephanie sa sklonila k Billovi. Tvár mal skrytú pod prikrývkou. Chcela ju odkryť, no Brad ju rýchlo chytil za ruku. V očiach mal slzy. Výraz na jeho tvári hovoril za všetko.

„Steph, nerob to.“

Stephanie prebehla zrakom po ostatných. Tušila, že sa stalo niečo hrozné.

„Čo sa stalo? Je v poriadku?“ skríkla v panike. Natiahla k manželovi ruku, no nehýbal sa. „Skolaboval počas lyžovačky,“ vysvetľoval zdrvený Brad.

„Zrejme dostal infarkt. Snažil som sa poskytnúť mu prvú pomoc, kým dorazili záchranári. Nepodarilo sa mi ho oživiť.“ Oči sa mu opäť naplnili slzami.

„Panebože!“ Stephanie si odopla lyže a kľakla si do snehu. Prečo sa nesnažia pomôcť mu? Stiahla mu z tváre prikrývku. Vyzeral, akoby spal. Brad sa pozrel na ostatné ženy a zavrtel hlavou. Okamžite pochopili. Alyson sa rozvzlykala a pozrela na manžela. Jean hľadela v šoku na Freda, ktorý tiež zavrtel hlavou. Stephanie kľačala pri saniach, držala Billa v náručí, ale očividne bol mŕtvy. Brad ju chytil a pomohol jej vstať. Ubezpečil ju, že Bill netrpel, že to bola rýchla smrť. Stephanie naňho neveriacky hľadela.

„To nemôže byť… je v poriadku… nemal problémy so srdcom. Minulý týždeň bol na prehliadke.“

Akoby jej slová mali moc zrušiť to, čo sa práve stalo.

„To sa občas stáva,“ vyriekol Brad potichu. Záchranári pomaly odvážali sane s mŕtvym telom k stanici prvej pomoci. Brad držal vzlykajúcu Stephanie v náručí. Stále si v duchu opakovala, že to nemôže byť pravda. Bill mal päťdesiatdva rokov, nemôže byť mŕtvy. Spomenula si na jeho posledné slová ráno, než sa pridal k priateľom. Nepovedal, že ju miluje, ani žiadne nežnosti, len poďakoval, keď mu zaželala pekný deň. Nepobozkal ju na rozlúčku, ani ona sa o bližší kontakt nepokúsila. Nikdy by jej nenapadlo, že by sa niečo mohlo prihodiť a že živého ho vidí naposledy. Povedal len ďakujem. Teraz bol mŕtvy. Ako robot kráčala s ostatnými za saňami. Billa odniesli na nosidlách do zadnej miestnosti. Záchranár ju odviedol dnu. Stála nad Billom, hľadela naňho, neveriac tomu, čo sa práve stalo. Muž, ktorého kedysi milovala a bola zaňho dvadsaťšesť rokov vydatá, bol mŕtvy. Posledných sedem rokov nepatrilo medzi tie najšťastnejšie, ale zostali spolu. Patrili k sebe. Mysleli si, že spolu zostarnú. Bol otcom jej detí… a teraz tu nehybne leží. Stephanie manžela nežne pohladila. Po tvári jej stekali slzy.

Kapitola 2

Alyson sa vrátila do hotela, aby zbalila batožinu a odhlásila ich. Stephanie zostala s mŕtvym manželom. Jean s Bradom a Fredom boli stále na záchrannej stanici. Muži vyplnili potrebné papiere a podpísali správu o nehode. Brad poprosil náčelníka, aby zariadil odvoz Billovho tela do pohrebného ústavu. Stephanie všetko počula akoby z veľkej diaľky a všetko okolo nej bolo rozmazané. Nechápavo civela na Jean.

„Prečo sa to stalo?“ zopakovala vari desiaty raz. Bola v šoku. Keď sanitka odviezla Billovo telo, Stephanie sa srdcervúco rozplakala. Ich manželstvo nebolo dokonalé a už dlhšie v ňom neboli šťastní, ale kedysi Billa milovala. Nikdy by nepredpokladala, že tak náhle umrie. Žili v rozdielnych svetoch. Premárnili toľko času. Bill neverou spálil most, ktorý ich spájal, a Stephanie nebola schopná ho znovu postaviť. A teraz Bill navždy odišiel.

Priatelia sa medzitým radili, ako sa dostanú naspäť do mesta. Jean navrhla, že odvezie Stephanie v jej SUV, Fred pôjde vo ferrari sám a Brad s Alyson v porsche. Mercedes nechali doma pre deti a opatrovateľku. Pre Freemanovcov a obzvlášť Dawsonovcov boli autá symbolom ich spoločenského postavenia. Stephanie to bolo jedno, jazdila na štvorročnom SUV.

„Si v poriadku?“ Jean sa prihovorila Stephanie ustarosteným tónom, kým jej pomáhala nastúpiť do auta. Stephanie bola bledá ako stena. Vyzerala zmätene, akoby bola chorá. V hlave jej stále vírili spomienky na Billa v to ráno a tisíc iných rán predtým a myslela na všetko, čo si nestihli povedať. Ako to len povie deťom? Bude im to musieť oznámiť telefonicky, žili v iných mestách, budú musieť prísť domov.

„Chceš, aby som zavolala tvojim deťom?“ ponúkla sa Jean. Stephanie zavrtela hlavou. Hľadela z okna, no nič nevnímala. Potom sa otočila k Jean. „Nikdy sme sa vlastne k sebe nevrátili po… po tom, čo mi spravil. Len sme to predstierali, ale nebolo to už také ako kedysi.“

Jean to vedela aj bez toho, aby sa jej Stephanie zdôverila. Bolo to očividné pre každého, kto ich bližšie poznal.

„Na tom nezáleží,“ odvetila potichu Jean. Auto zamierilo k mestu. „Predtým ste sa milovali a z takej zrady sa dá len ťažkospamätať.“

„Vrátila som sa k nemu kvôli deťom… ale milovala som ho. Len som mu už nedôverovala. Bill sa k tomu nechcel vracať, nikdy viac sme o tom nehovorili. Nechceli sme to riešiť. Jednoducho sme žili deň za dňom a robili všetko, na čo sme boli zvyknutí.“

Radosť z manželstva však vyprchala pred siedmimi rokmi, ba možno dávno predtým, nevedela si spomenúť. Čokoľvek to bolo alebo nikdy nebolo, skončilo sa to. Jean napadlo, ako by sa cítila, keby umrel jej manžel. Zrejme by bola smutná, zvykla si naňho, hoci ich manželstvo už dlho fungovalo len zdanlivo. Ironicky hovorievala, že jej manželstvo je len klam a prinieslo jej len sklamanie, ale svojím spôsobom sa s Fredom majú radi.

„Nikdy ťa neprestal milovať,“ ubezpečovala ju Jean, či už tomu verila sama, alebo nie, ovplyvnená vlastným názorom na mužov. „Muži jednoducho robia hlúposti. Fred sa správa ako idiot takmer celé naše manželstvo. Začal ma podvádzať skôr, než sa nám narodili deti a bola som ešte mladá. Myslel si, že sa to nikdy nedozviem.“

„Prečo si s ním zostala?“ spýtala sa Stephanie zmätene. Stále bola v šoku, ale rozhovor s priateľkou ju trochu rozptýlil. Držala sa jej ako topiaci stebla.

„Vtedy som ho ešte milovala. Trvalo mi zopár rokov, kým ma to prešlo, ale podarilo sa,“ povedala s mrazivým úsmevom. Stephanie sa zasmiala. Jean sa o Fredovi vyjadrovala príšerne, ale pobavilo ju to. Nežilo sa jej s manželom o nič ľahšie než Stephanie s Billom po jeho romániku. Dúfala, že ju potom nepodvádzal. Podobné myšlienky jej vírili hlavou počas cesty z Tahoe. Bola Jean vďačná, že ju odviezla. Sama by nevládala šoférovať, nedokázala by sa sústrediť. Akoby to bol iba zlý sen. O štyri hodiny dorazili do mesta. Jean zaparkovala pred Stephaninou garážou na Clay Street. Vošli dnu. Kufre, lyže a palice nechali v aute, rovnako aj Billove lyžiarske topánky. Záchranári mu ich prv, než telo odviezla sanitka do pohrebného ústavu, vyzuli. Stephanie vyzdvihla Billove čižmy z úschovne a sama mu ich roztrasenými rukami obula. Stratená stála na chodbe a nevedela, čo má robiť. Vlastne vedela. Musí zavolať deťom. Vošla do kuchyne a usadila sa na vysokú stoličku vedľa telefónu. Ich telefónne čísla vedela naspamäť, no teraz jej všetky vyšumeli z hlavy. Najprv zavolala Charlotte do Ríma. V Európe boli práve dve hodiny po polnoci, ale nemohla jej zavolať neskôr, keď chcela, aby na druhý deň docestovala. Keď Stephanie oznámila dcére krutú skutočnosť, na druhom konci linky sa rozhostilo šokujúce ticho. Po dlhej odmlke sa ozval dlhý kvílivý výkrik, ktorý sa doniesol až k Jean na druhej strane miestnosti. Stephanie zavzlykala. Snažila sa dcéru utíšiť. Bolo hrozné, že jej to musela oznámiť telefonicky, bez objatia. Povedala jej, aby nasadla na prvé lietadlo a na kúpu letenky použila kreditnú kartu. Mala na karte vysoký limit, aby sa mohla kedykoľvek dostať domov. Nikdy by jej nenapadlo, že bude musieť docestovať na pohreb jedného z rodičov.

„Daj mi vedieť, ktorým lietadlom priletíš,“ povedala najmladšej dcére. Mala len dvadsať, bola primladá na stratu otca. Stephanie prišla o rodičov v štyridsiatke, aj to jej pripadalo zavčasu. V dvadsiatich rokoch to bolo kruté. Bill mal len päťdesiatdva rokov. Kto by čakal, že sa mu niečo stane? Bol zdravý, alebo to aspoň tak vyzeralo. Ako povedala Bradovi, lekárska prehliadka pred týždňom nič neukázala. Charlotte neprestávala žalostne nariekať. O chvíľu zložili.

Stephanie sa tak rozvzlykala, že nedokázala lapiť dych. Jean jej podala pohár vody.

„Ako to prijala?“ spýtala sa ustarostene.

„Hrozne,“ odvetila stručne Stephanie. Vytočila Michaelovo číslo. Zodvihol po prvom zazvonení. Bola sobota večer a práve varil s priateľkou večeru pre kamarátov. V Atlante bolo pol deviatej, grilovali a v pozadí hrala hudba. Krutú novinu mu oznámila čo najšetrnejšie.

Trasúcim sa hlasom sa jej spýtal: „Ako ti je, mami? Si v poriadku?“

Stephanie nebola schopná hneď odpovedať, len sa ho spýtala: „Ako rýchlo môžeš prísť domov?“

Michael sa rozplakal a niekomu čosi zamrmlal. „Pôjdem prvým možným lietadlom,“ odvetil rozhodne. „Už si volala dievčatám?“

„Volala som len Charlotte, pôjde na prvý ranný let.“

Bill nebol ideálny otec, ale bol to otec. Boli primladí na stratu rodiča. Roztriasla sa. Všetko bude odteraz len na jej pleciach. Deti majú iba ju. Táto myšlienka ju desila. Bolo to oveľa horšie než vtedy, keď boli odlúčení.

„Idem zavolať Louise,“ riekla vyčerpane. „Mike, nemusíš docestovať dnes, stačí zajtra. Som v poriadku.“

„Nie, prídem,“ oponoval plačlivo. Mal dvadsaťpäť rokov a zrazu bol jediným mužom v rodine. „Uvidíme sa ráno, mami,“ dodal. Ak chcel stihnúť let, musel hovor ukončiť. Stephanie zavolala staršej dcére Louise do New Yorku. Zmätene zareagovala na to, čo jej matka oznámila.

„Čo?“ Mala pocit, že zle počuje. To, čo jej matka práve povedala, bolo šialené. Stephanie to zopakovala, no tentoraz sa srdcervúco rozplakala. Dlho nedokázala vyriecť ani slovo. „Ako? To nie je možné. Veď nebol taký starý, mami.“

„Viem. Ani ja to nechápem.“

Lekár zo záchrannej služby jej potvrdil, že Bill umrel na infarkt. Niekoľko minút sa spolu zhovárali, Louise sľúbila, že priletí prvým ranným lietadlom. Potom sa Stephanie otočila k Jean. Prvú neľahkú úlohu ako-tak zvládla. Všetky deti sa dozvedeli krutú pravdu. Stephanie sa cítila mizerne. Jean jej podala šálku s čajom.

„Prečo si na chvíľu neľahneš? Musíš si oddýchnuť. Deťom si to povedala. Všetko ostatné počká do zajtra. Pomôžem ti pri vybavovaní.“ Potom sa spýtala: „Mám tu zostať cez noc s tebou?“ Stephanie sa zamyslela, no potom zavrtela hlavou.

„Som v poriadku,“ odvetila smutne.

Túžila byť sama. Potrebovala čas na premýšľanie. Toľko sa toho udialo. Stále nič nechápala. Nedávalo to zmysel. Bill určite o chvíľu príde a povie, že to bol len žart. Výraz na priateľkinej tvári jej však potvrdil, že je to pravda.

Obe vošli do spálne na poschodí a zhovárali sa. O chvíľu zazvonil Fred. Jean ho pustila dnu. Priniesol ich kufre a lyže a zložil ich v chodbe. Nevedel, čo viac urobiť. Okolo ôsmej sa Jean s Fredom vrátila do Hillsboroughu. Jean sľúbila, že hneď ráno príde. Niekoľko ráz volala Alyson a ponúkla sa, že k nej príde, ale Stephanie vedela, že ich opatrovateľka už išla domov a deti by nemal kto strážiť. Alyson sľúbila, že sa zastaví ráno. Stephanie prežila najdlhšiu noc vo svojom živote. Ani oka nezažmúrila. Myslela na Billa, na to, čo sa medzi nimi za posledné roky pokazilo. Cítila sa previnilo, že mu neodpustila a nevrátil vzťah do starých koľají. No ani on sa dosť nesnažil. Dvaja stratení ľudia, ktorí sedem rokov prešľapovali na mieste po tom, ako sa ich loď potopila.

Jean prišla o pol deviatej, Alyson hneď za ňou. Stephanie práve dopísala nekrológ a volala do pohrebného ústavu. Musí ešte vybrať truhlu a zariadiť pohreb, stretnúť sa s kňazom a zavolať do kvetinárstva. Čakalo na ňu veľa povinností. Priateľky jej pomáhali a do desiatej bolo všetko vybavené. Potom dorazil Michael. Nepodarilo sa mu chytiť nočný let. Obe priateľky šli na prízemie. Matka so synom si padli do náručia a nariekali. O hodinu pricestovala Louise z New Yorku. Charlotte mala priletieť o jednej. Jean zostala u nich, Alyson utekala domov za deťmi, no sľúbila, že sa ešte vráti. Louise sa vrhla matke do náručia, vzlykajúc, aký bol ich otec skvelý. Jean to nekomentovala. Všimla si, že v očiach detí smrť urobila z Billa svätca, pochybovala však, že Stephanie s nimi súhlasí. Michael išiel na letisko po najmladšiu sestru, ktorá mala priletieť z Ríma. Okolo tretej už boli všetci spolu. Deti oplakávali otca. Jean so Stephanie zašla do pohrebného ústavu, kde vybrali truhlu, potom šli do kostola na dohodnuté stretnutie s kňazom. Bola nedeľa a pohreb bude v utorok o tretej popoludní. Nekrológ, ktorý Stephanie napísala, uverejnia nasledujúci deň. „Musím toho ešte toľko zariadiť,“ Stephanie sa posťažovala Jean v aute, „točí sa mi z toho hlava.“

„Zavolám do kvetinárstva,“ ponúkla sa Jean. Stephanie neprítomne prikývla.

„Komu treba ešte zavolať?“ spýtala sa Stephanie bezradne.

„Keď prídeš domov, zavolaj k nemu do práce. Zajtra v novinách si to každý prečíta.“ Stephanie opäť prikývla.

Deti na ňu čakali doma. Jean šla domov a sľúbila, že na druhý deň sa vráti. Stephanie s deťmi sa navečerala v kuchyni, presedeli tam celé hodiny a zhovárali sa o svojom úžasnom otcovi. Stephanie načúvala ich spomienkam, v ktorých otec vystupoval ako hrdina. Sedeli spolu do noci, striedavo otca oplakávali či chválili za jeho činy. Napokon sa pobrali spať. Stephanie sa nikdy predtým necítila taká vyčerpaná. Chvíľami ju premáhal žiaľ a potom nastúpila otupenosť. Druhý deň ju čakali ďalšie vybavovačky. Správa Billových kolegov šokovala. Obchodní partneri volali Stephanie. Jean šla všetkým zohnať smútočné oblečenie a akoby zázrakom im sedelo ako uliate. V deň pohrebu bolo zamračené, obloha bola sivá a popŕchalo. Jean zavolala do reštaurácie, kde objednala občerstvenie, aby na nich počkali, kým neprídu z obradu. Tristo ľudí v ich dome, Stephanie bola bledá, no držala sa statočne, deti celý deň plakali. Keď všetci odišli, na pár minút osamela s Jean. Neveriacky hľadela na priateľku. „Všetci ho mali radi, tak pekne o ňom rozprávali. Netušila som, že mal toľko známych,“ povedala zmätene.

Ľahla si na posteľ, Jean si sadla na stoličku.

„Z každého mŕtveho sa stane svätec. Na všetky prehrešky sa zabudne. Pre Billových priateľov bol skvelým chlapíkom, no ty to vnímaš inak. Nikto si na to teraz nespomenie, ani ti to nepovie, vôbec nie tvoje deti.“

Celé popoludnie počúvala, akého mali skvelého otca a Michaelova pohrebná reč bola plná vrúcnych slov.

„Nikdy pre deti nič neurobil,“ zašepkala Stephanie, akoby sa bála, že ju niekto začuje. „Do všetkého som ho musela tlačiť.“

„Viem. Vždy si ho ospravedlňovala. A to jediné si chcú všetci pamätať.“

Stephanie sa odmlčala. Premýšľala o tom, či Billovi nekrivdila. Možno bol lepším manželom, než sa nazdávala. Aká bola v skutočnosti pravda? Ako ho vnímali ľudia, čo za priepasť sa medzi nimi otvorila po tom, čo ju podviedol?

„Prestaň sa tým zaoberať. Už na tom nezáleží. Musíš sa vzchopiť. Ako dlho zostanú deti doma?“

„Louise sa musí koncom týždňa vrátiť do práce, Michael má v piatok v Atlante dôležité stretnutie a Charlotte má tento týždeň skúšky, zajtra večer odchádza.“

Jean si uvedomila, že Stephanie zostane cez víkend sama v ohlušujúcom tichu prázdneho domu. Nechcela priateľku nechať osamote. Skôr či neskôr sa Stephanie bude musieť postaviť zoči-voči realite. Bill umrel v čase, keď deti opúšťajú domov a manželia sa musia spoliehať jeden na druhého. Štyridsaťosemročná Stephanie je zrazu vdova s dospelými deťmi žijúcimi ďaleko od nej. Bill mal nedostatky, čo poznačilo ich vzťah, no aj tak Stephanie prežívala peklo. Jean o chvíľu odišla a Stephanie strávila večer s deťmi. Stephanie ani nevie, ako pohreb prežila. Nepamätala si, kto tam bol. Charlotte nasledujúce popoludnie odcestovala do Ríma, Louise o dva dni a Michael v noci. Všetko sa skončilo. Bill bol mŕtvy, pochovali ho a deti sa vrátili do svojich životov. Stephanie v utorok večer odviezla syna na letisko a vrátila sa do prázdneho domu. Posadila sa na stoličku v chodbe a rozvzlykala sa. Nikdy sa necítila taká osamelá.

Koniec ukážky

Table of Contents

Start

Kapitola 1

Kapitola 2