Přeložila:

PETRA KLŮFOVÁ

Fern Michaels: Oko za oko

Vydání první

Copyright © 2005 by Fern Michaels

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2016 jako svou 2016. publikaci

Přeloženo z anglického originálu Payback vydaného nakladatelstvím

ZEBRA BOOKS, published by Kensington Publishing Corp., New York v roce 2005

Český překlad © 2016 Petra Klůfová

Odpovědná redaktorka Stanislava Moravcová

Korektorka Dana Chodilová

Ilustrace na přebalu © 2016 Martina Černá

Přebal a vazba © 2016 Ricardo a Baronet

Sazba a grafická úprava Ricardo, Sázavská 19, Praha 2

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-0377-2 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-0378-9 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2016

Fern Michaels

OKO ZA OKO

(ukázka)

Z cyklu Sesterstvo (2)

Prolog

Myra Rutledgeová, majitelka rodinné firmy Fortune 500, jež patřila k tradičním a celosvětově proslulým výrobcům cukrovinek, se zamyšleně rozhlédla po své supermoderní kuchyni. Na sporáku vlídně pobublávaly hrnce a pánve, stůl byl prostřený pro dva. Blížil se podvečer, ale slunce stále jiskřivě tančilo v pestrých sklíčkách zavěšených nad oknem, házejících po bílých stěnách veselou strakatou duhu.

Děvčata – jak Myra v duchu říkala Barbaře a Nikki – jí ty závěsné skleněné ozdoby kdysi přivezla jako vlastnoručně vyrobený dárek z letního tábora, kam jezdívala každý rok.

Myra adoptovala Nikki jako maličkou, ale obě její holčičky by si nemohly být povahově podobnější, ani kdyby se narodily jako dvojčata. Ovšem Barbara už s nimi nebyla; zabil ji bezohledný řidič chráněný diplomatickou imunitou, jenž se po nárazu nenamáhal ani zastavit.

Myra se ze všech sil snažila nepodlehnout žalu a zoufalství, ale čas od času, jako například teď v podvečer, přemýšlela o svých dvou holčičkách a nebezpečné cestě, na kterou se pustila. Podobných depresivních myšlenek se musela co nejrychleji zbavit, protože jinak by samy od sebe zmizely jen těžko. Sklenička brandy jí s tím vždycky pomohla. Myra si nalila skleničku velkoryse až po okraj a při prvním mohutném loku jí zaslzely oči. Brandy vždycky hltala, i když jí samozřejmě bylo jasné, že správně má jen usrkávat. Polkla další mocný lok a podívala se na nástěnné hodiny. Ženy z jejího tajného Sesterstva měly dorazit ještě před setměním, aby všechny společně naplánovaly druhou misi. To vědomí ji zahřálo mnohem víc než brandy. Ta děvčata brala v jistém směru jako vlastní dcery a měla je ráda všechny bez rozdílu.

Jenom o Alexis si trochu dělala starosti.

Zmínila se o nich svému mnohaletému druhovi Charlesovi, protože mu svěřovala všechno, co jí kdy vrtalo hlavou. Utvrdil ji v jejím tušení, že Alexis zřejmě není tak docela zralá na osobní pomstu. Pokud to tak skutečně je, prostě jen znovu otevřou krabici s hlasovacími lístky a změní pořadí, v jakém své mise provedou. Neměl by to být problém. S Charlesem u kormidla všechno proběhne hladce jako obvykle.

Ovšem Myru tížil další problém, a tentokrát se netýkal členek Sesterstva. Asistent okresního státního zástupce Jack Emery, Nikkin snoubenec. Ech, přesněji řečeno bývalý snoubenec.

Myra postavila skleničku zpátky na stůl a promnula si spánky.

„Už zase si děláš těžkou hlavu, mami?“

Myra sebou prudce trhla a rozhlédla se po kuchyni. Jeden z barevných skleněných ornamentů, červený tulipán zavěšený nad oknem, se maličko pohupoval. „Barbaro? Holčičko moje zlatá, právě vzpomínám na tebe a Nikki, když jste byly maličké. Hrozně moc mi chybíš.“

„Já vím, mami, ale jsem ti pořád nablízku. Zrovna teď se na tebe dívám. Netrap se tolik, všechno dobře dopadne. Musíš Nikki věřit.“

„Ale Jack… Jack může všechno zničit.“

„Nikki to nedovolí, mami. Všechno, co děláte, je super, vážně! Už ta první mise, kterou jste pomstily Kathryn, to byla naprostá senzace. Děkuju, mami. Moc dobře vím, že to děláš pro mě, a už se vážně nemůžu dočkat, kdy přijdeš na řadu ty. Budu tě doprovázet na každém kroku!“

Myra sklopila oči ke sklence brandy. Skutečně mluví se svou mrtvou dcerou? A její mrtvá dcera skutečně mluví s ní? Nemůže za to vypitá brandy? Honem skleničku dopila ze strachu, aby se dceřin hlas nevytratil.

„Hele, s tím pitím radši trochu brzdi, mami. Nerada bych si dnes odnášela vzpomínku, jak moje vlastní matka tančí na stole. Znám tě, že dovedeš řádit jako ďábel. Ale ne, mami, jenom si z tebe utahuju.“

„Vždyť já vím, holčičko. Cítím závrať už z pouhého vědomí, že s tebou mluvím. Přála bych si… Och, Barbaro, přála bych si toho tolik!“

„Nemusíš mi to říkat, maminko. Čas se nedá vrátit. Měla bys ale vědět, že jsem nesmírně hrdá na všechno, co s děvčaty děláte. Občas… občas se člověk prostě musí zachovat podle svého svědomí a napravit, co se nepodařilo. Z Kathryn je dnes úplně jiný člověk. A s tou Alexis máš pravdu. Ještě není připravená, ale mami, prosím, netlač na ni, ať ti to poví sama. Nerozhoduj místo ní. Ale hlavně, maminko, vytrvejte na cestě, kterou jste se daly.“

„Můžeš být klidná, holčičko, vytrváme. Díkybohu mám dost peněz, abych naše plány zvládla financovat. Když si jen pomyslím, že bonbony mi vlastně nechutnají! Ironie, viď?“

„Počkej, slyším přicházet Charlese. Zajdu se chvíli nahoru mazlit s méďou Williem. Mám tě ráda, maminko.“

Myra se při zmínce o Barbařině starém odřeném medvídkovi pousmála. „Když se Nikki přistěhovala zpátky sem, začala si Willieho brát na noc do postele, aby se mu po tobě tolik nestýskalo.“

„Já vím, mami. Nikki můžeš důvěřovat. A kvůli Jackovi si nedělej starosti. Nik to má pod kontrolou. Posílám pusu, mami.“

Myra vyskočila a přeběhla ke kuchyňskému oknu, kde se dotkla barevného skleněného ornamentu, který se mezitím přestal houpat. Dlaň si honem přitiskla k ústům, aby zdusila vzlyk. Na rameni ucítila Charlesovu ruku. Obrátila se a obličejem se mu zaryla do široké teplé hrudi. „Víš, byla tady, Charlesi. Povídaly jsme si spolu.“

Charles Martin, bývalý agent MI6, který značnou část života strávil ve službách britské královny, si nemohl nevšimnout lahve s brandy a prázdné sklenky. „Tak to jsem rád, Myro. Dodělám večeři, ano? Co kdyby ses podívala nahoru do ložnic, jestli je pro děvčata všechno připravené? A nezapomněla jsi pro Kathrynina psa Murphyho koupit nějakou dobrotu?“

„Samozřejmě, Charlesi. Mám pro něho hračku na žvýkání a krabici obřích psích sušenek. Je to úžasné zvíře, souhlasíš?“

„Jistě, Myro, je krásný.“

„Miluju tě, Charlesi. Přála bych si… tolik bych si přála… Ale to je jedno. Barbara mi vysvětlila… Neboj se, Charlesi, vážně mi nehráblo. Tak to přece říkáte u vás v Británii, ne?“

„Už dávno jsem Američan, drahá. Teď používám výraz strašit na cimbuří, stejně jako vy všichni. Miluju tě, zlatíčko Myro, a za nikoho tě nevyměním, i kdyby ses vážně zbláznila. A teď odtud konečně zmiz!“

Myra se usmála. Podobné pošťuchování se svou životní láskou zbožňovala. „Vždyť už mizím, Charlesi. Jen doufám, že jsem ti na sporáku zatím nic nerozvařila!“

„V tom případě bych všechno vyhodil a začal od začátku. Netrap se, lásko. Máš spoustu jiných skvělých schopností.“ Charles roztočil kuchyňskou utěrku a škádlivě s ní pleskl Myru po zadku.

A blažená Myra se hlasitě chichotala celou dobu, co šla chodbou ke schodišti a stoupala po něm do patra.

1. kapitola

Alexis Thornová se zachmuřeně rozhlížela po svém minibytečku. Nikde neviděla jediný důkaz toho, že by zde někdo bydlel natrvalo. Žádné suvenýry ani milé věcičky, žádná rostlina v květináči, žádné rodinné fotografie. Bylo to prostě místo na přespání, místo, kam se vracela koncem každého dne, nic víc. No ano, těžko ten byt mohl být něčím jiným, když i ona sama se teď jmenovala jinak! Ve skutečnosti nebyla Alexis Thornová! Alexis Thornová bylo nové jméno, které jí pomohla oficiálně zařídit její obhájkyně Nicole Quinnová poté, co ji dostala ven z vězení. Alexis tam seděla za zločin, který nespáchala. Nechtěla vzpomínat na důvody, které ji do toho omšelého miniaturního bytečku dovedly, ale ať chtěla nebo ne, pořád jich měla plnou hlavu.

Nebýt Nicole Quinnové, těžko říct, kde by teď Alexis byla a jak by to vůbec zvládala. Nikki jí sehnala i první práci. Teď se Alexis živila vyřizováním nákupů a různých pochůzek starším a zámožným obyvatelům Virginie. S její bývalou kariérou vlivné podnikatelky se to nedalo srovnávat, ale uživila se. A Nikki jí navíc pomohla s obstaráním nové identity. Copak by někdo příčetný zaměstnal bývalou kriminálnici? Správně, nikdo. To ani náhodou. V současnosti tedy vystupovala jako Alexis Thornová, což neznělo špatně, ale stejně by se později ráda vrátila ke své pravé totožnosti. Až čas dozraje.

Dnes už za pár vteřin musí nasednout do svého odrbaného autíčka značky Mini Cooper a zamířit do McLeanu, stát Virginie. Tam se v přepychovém sídle Nicoliny adoptivní matky setká s ostatními členkami Sesterstva. První schůzka se odehrála zhruba před rokem a Alexis se tam dostala na Nicolino pozvání. A Sesterstvo, to nebyl běžný spolek, kdepak! Založila ho Myra Rutledgeová poté, co její dceru autem srazil a zabil syn zahraničního diplomata, a co hůř – unikl potrestání. Myra s pomocí Nikkiných znalostí zákonů založila zvláštní spolek, aby pomohla ukřivděným ženám k zasloužené spravedlnosti a pomstě, i kdyby to znamenalo překročit zákon.

Spolek Sesterstvo se skládal ze šesti žen; s Myrou jich bylo sedm. Všechny vybrala a pozvala Nikki. Prozatím za sebou měly první zdárně završenou misi. A na konci zmíněné úspěšné mise ženy znovu losovaly svá jména z krabice, aby se přesvědčily, která z nich bude druhá. A z papírové krabice od bot tehdy vytáhly právě jméno Alexis Thornové.

Ovšem Alexis nebyla zatím dostatečně připravená, aby se po právu pomstila člověku, který jí zničil kariéru i život. Potřebovala se ještě nějakou dobu rochnit ve svém zoufalství a nastřádat v sobě víc síly a zatvrzelosti. Sama netušila, proč to tak je, zkrátka to tak bylo. Tečka. Teď hlavně potřebuje sestrám vysvětlit, že na druhou misi si musejí vylosovat někoho jiného. V hloubi duše si Alexis přiznávala, že je zatím příliš zranitelná, příliš zlomená svým třináctiměsíčním pobytem ve federální věznici. Rukou si uhladila levandulové šaty na útlých bocích. Vybrala si je ze svého skromného, žalostného šatníku, i když byly téměř zralé na vyhození. Krásně jí však ladily s čokoládovou kůží a černou hřívou vlasů. Byla přesvědčená, že nejvíc jí sluší právě pastelové barvy. Už si ani nevzpomínala na doby, kdy si mohla kupovat luxusní značkové oblečení bez velkého rozmýšlení, jestli si to může dovolit. Z minulosti jí nezůstalo nic, ani jediná zatracená maličkost z toho všeho, co měla ráda a na čem jí záleželo. Dokonce přišla i o pejska.

Alexis se rozklepala už při pouhé představě, co sestry řeknou na její přiznání, že pro svou misi ještě nedozrála. Kathryn, podle Alexis nejvýmluvnější a nejdrsnější z nich, jen přimhouří oči a napomene ji, ať se ksakru začne chovat jako dospělá a dotáhne svou pomstu do konce. Isabelle, která vidí věci, které nevidí nikdo z ostatních, což z ní samozřejmě dělá médium, jen pokrčí rameny a možná zavře oči v naději, že prohlédne důvod Alexisina odstoupení od mise. Julia, která pracovala jako úspěšná plastická chirurgyně až do doby, kdy ji ten děvkař senátor, co ho měla za manžela, nakazil virem HIV, se po ní koukne jako po bláznivé mušce na stěně, a jen zhnuseně zavrčí: „Musíš těm hajzlům spočítat všechno, co ti provedli, a potom začít nový život, protože na ten máš právo!“ Yoko se vstřícným přikyvováním prohlásí, že Alexis chápe – ať už to bude pravda, nebo ne. Nikki se rozhodne pro logiku a zkusí Alexis přesvědčit, ať se postaví výzvě čelem, a Myra, něžná a láskyplná Myra, se skoro neznatelně pousměje a řekne: „Drahoušku, pokud si nepřipadáš připravená, nevadí, prostě teď vylosujeme jinou sestru.“

V té chvíli si Alexis bude připadat jako totální husa a nejspíš se i rozbrečí. A ostatní sestry se na ni budou dívat s otráveným výrazem a ona bude plakat pořád zoufaleji. Kdoví, možná nakonec všechny naštve tak příšerně, že ji zkusí ze Sesterstva vyloučit.

Přitom Alexis věděla, že si na Kathrynině misi vedla skvěle. Bez jejího přispění by akci jen těžko dotáhli až k úspěšnému konci. Skoro z ničeho dokázala vytvořit hotový zázrak! S make-upem to uměla mistrovsky a taky se tím patřičně pyšnila. Zbožňovala navrhování kostýmů a měla na to talent. Nikki její schopnosti neustále vychvalovala a Alexis to dělalo úžasně dobře. Bylo fajn, že všechny sestry jí v tomhle skládaly poklony. Po vězení začala nový život.

A za ten druhý život mohla děkovat právě Nikki a sestrám. Byla šťastná, kčertu, tak v čem je ten problém?

Alexis se zadívala na kufřík připravený u dveří do předsíně a pak pohledem sklouzla k velkému červenému vaku, který sestry přejmenovaly na Rudý zázrak, protože v něm byly všechny nezbytné rekvizity, jimiž Alexis mohla člověka proměnit k nepoznání. Make-up, výplně tváří, latex, kostýmy, paruky, brýle. Alexis uměla i obyčejnou nevýraznou myšku změnit na filmovou hvězdu. Sama netušila, kde se u ní to nadání vzalo, po kom ho zdědila. Myra dohlédla na to, aby v Rudém zázraku nic nechybělo a naopak, aby obsah doplnily i novinky.

Alexis se podívala na hodinky. Nejvyšší čas vydat se na cestu. Hostitelé Sesterstva, Myra Rutledgeová a Charles Martin, nesnášeli nedochvilnost. Při vzpomínce na Charlese se Alexis usmála. Myřina pravá ruka a mozek, který plánoval každou misi. Charles měl za sebou dlouhé roky kariéry agenta u MI6 a věrně sloužil královně do té doby, než došlo k odhalení jeho totožnosti. Svěřil Alexis, že ve špionském světě se zlosynové dozvěděli, kdo vlastně je, takže Británie podnikla kroky, aby mu zajistila bezpečí. Teď už dlouho pracoval pro Myru a žil s ní. Charles vtipkoval, že díky mnohaleté kariéře špičkového špiona Jejího Veličenstva získal kvalifikaci pro vedení Sesterstva. Měl moře užitečných znalostí a vynikal bezpočtem dovedností, ke kterým patřilo i skvělé kuchařské umění. Alexis se v ústech sbíhaly sliny už jen při pomyšlení na všechny ty pohádkové dobroty, kterými je Charles v Myřině sídle hostil. Těšila se, že jim zase naservíruje další své kuchařské veledílo.

S kufříkem v jedné a s Rudým zázrakem v druhé ruce Alexis nějakým kouzlem zvládla zamknout chatrné dveře svého bytečku. Jedinkrát se neohlédla, protože odřený nábytek z bazaru jí k srdci nepřirostl. Alexis neměla sebemenší chuť pořídit si nové vybavení, protože tu trošku ušetřených peněz radši ukládala v bance. Zatím ještě neměla jasno, kam ve svém novém životě zamíří a co vlastně bude dělat. V novém životě a s novým jménem, na němž neulpěl pach kriminálu. Copak si mohla přát víc?

Alexis hodila zavazadla na zadní sedadlo svého Mini Cooperu a vklouzla za volant. Chvíli zůstala jenom tak sedět a civěla na zchátralou ulici i činžák, v němž bydlela. Těmhle nejbližším třem blokům by prospěla jedině demolice. Alexis kdysi bydlela v nádherné vilce s květinovými truhlíky za okny a se záhonky před vchodem. Ve vilce měla nábytek, na který si poctivě našetřila, kvalitní ložní prádlo, jemný porcelán i broušené sklo. A taky milovaného pejska. To všechno bylo pryč, rozprodané v dražbě, aby zvládla zaplatit honorář advokátovi. Náhodou se dozvěděla, že pejska si domů vzal jeden z policistů, jenž se zúčastnil jejího zatčení.

Kdo jiný by měl být zralý na pomstu než právě Alexis? V hloubi duše si byla jistá, že její dva firemní společníci na ni nastražili past především proto, že do jejich branže se míchá černoška. Alexis si zakládala na tom, že při obhajobě nevytáhla trumf v podobě rasových předsudků, ale teď ji to začínalo mrzet. Možná se její současný problém skrývá v tom, že zaboha nedokáže vymyslet uspokojivou pomstu, která by jí přinesla pocit zadostiučinění. Nebyla schopná vymyslet nic, co by bylo dostatečně hnusné, příšerné, odporné, aby jí to vrátilo ukradenou sebeúctu. Napadla ji pouze vražda, ale to nepřicházelo v úvahu. V žádném případě se nechtěla vrátit za mříže.

Nikdy.

Motor autíčka naskočil a Alexis se rozjela směrem k dálnici za městem. Další pohled na hodinky jí prozradil, že do Myřina sídla Pinewood dorazí právě včas. V koutcích rtů jí zacukal úsměv. Setkání s děvčaty ze Sesterstva bude fajn.

Během jízdy si Alexis vůbec poprvé všimla, že jaro už vypuklo v plné síle. Stromy byly vyšňořené do rašící zeleně, v níž se už tu a tam začala nalévat poupata. Jaro. Nový začátek. Pro štěstí překřížila prsty, jako to dělávala v dětství. Snad to letošní jaro přinese nový začátek i do jejího života.

Auto poslušně hltalo kilometry a Alexis se v sedadle uvelebila trochu pohodlněji. Už teď se cítila trochu lépe.

Myra Rutledgeová s Charlesem po boku stála v krytém domovním vchodu a pozorovala auta, pomalu se sunoucí od brány nahoru k domu. Usmívala se zářivě jako sluníčko. „Konečně je tu máme, Charlesi! Všechny sestry – do jedné! Měla jsem hrozný strach, že některé ještě vycouvají. Vypadají báječně, viď? Tak ráda se dívám, jak se navzájem pošťuchují a každou chvíli začnou společně ječet smíchy. Nemáš představu, jak moc se mi ulevilo, že všechna děvčata spolu vycházejí skvěle, jako by byly pokrevní sestry.“

Charles se otcovsky usmál. „Drahá, jsou víc než báječné, jsou neuvěřitelné! Zvlášť Julii to dneska sluší, viď?“

„Momentálně je v remisi, ale ano, vypadá skvěle, jen je hrozně vyhublá. Vidíš, jak se všechny smějou a baví se spolu, Charlesi? To znamená, že sem přijely rády. Vypni automatické otvírání brány, o zbytečné zvědavce tu nemáme zájem.“ Šeptem Myra ještě dodala: „Nezmínila se Nikki o…“

„Ne, Nikki se o zástupci okresního žalobce Jacku Emerym nezmínila ani slůvkem. Nechtěl jsem se vyptávat, abych jí nerozdíral staré rány. Uvědom si, že od jejich rozchodu ještě neuběhlo tolik času, aby o něm Nikki dokázala mluvit bez bolesti.“

„Nediv se, že se mi nezamlouvá představa, jak se tu plíží okresní žalobce a šmíruje mě dalekohledem, Charlesi. Dobře si uvědomuju, že Nikki ho pořád miluje. A taky vím, že Jack Emery nemá v plánu to vzdát. Podezřívá nás, že máme prsty ve zmizení Marie Lewellenové, i když s tím případem Sesterstvo nemá nic společného. Sám to Nikki přiznal. A právě to byl hlavní důvod, proč se rozešli. V tom případu stál každý z nich na jiné straně barikády. Emery se snaží… snaží se nás nachytat, Charlesi.“

Charles chlácholivě popleskal Myru po ruce. „Žádné strachy, drahá. To se mu nikdy nepodaří. Zkus mi důvěřovat, ano?“

Myra se Charlesovi zadívala do zářivě modrých očí. Bože, jak ho milovala, otce své dcery! „Ale já ti věřím, Charlesi. Věřím ti. A teď se mnou pojď přivítat naši novou rodinku.“

„Děvčata! Děvčata! Vítejte zpátky u nás v Pinewoodu! Charles nám přichystal oběd. Sníme si ho na zahradní terase, ano? Bože, tolik se mi po vás stýskalo!“ zvolala nadšeně a rozevřela náruč, aby postupně objala každou z žen, výrazně mladších než ona.

Murphy, Kathrynin pes, hlasitě vyštěkl. Žárlivě si vynucoval pozornost. Myra se rozesmála. „A tebe samozřejmě vítám taky, Murphy! Charles ti uvařil speciální dobrůtku!“ Mohutný ovčák začal blahem skoro příst.

2. kapitola

„Slyšíš je, Charlesi?“ Myra ukázala ke kuchyňskému stropu. „Baví se tak spokojeně, tak šťastně! Náš starý dům po dlouhé době ožil. Tak ráda poslouchám jejich škádlení a společný smích. Mimochodem, všiml sis Murphyho? Jak se k tobě oddaně tulí, lišák, protože nezapomněl, že mňamky vaříš ty.“ Zamračila se a ustaraně zvážněla. „Alexis jen potřebuje čas, viď? Srovná se?“ téměř Charlese zaprosila.

Charles Martin se na největší lásku svého života jen mlčky usmál a přitom na pánvi zkušeně obracel prskající krevetové smaženky. Tohle jídlo Alexis zbožňovala, a jelikož se současná schůzka Sesterstva měla soustředit na sestavení plánu právě její mise – neboli její pomsty – Charles logicky přichystal specialitu právě pro ni. Při řadě příležitostí se chlubil, jak jinak než s vrozenou skromností, že jednou pohostil královnu vlastnoručně pečenou svíčkovou Wellington. A poté nikdy nezapomněl dodat: Samozřejmě že to bylo v mém bývalém životě. „Můžeme jenom počkat, kam to povede. Nejdřív dáme Alexis čas a prostor, aby nám to řekla sama. A až potom to začneme řešit.“ Charles objal Myru jednou paží kolem ramen. „Dnes doslova záříš, drahá. V těch květovaných šatech mi připomínáš jaro. A navíc,“ zašklebil se významně, „navíc nádherně voníš.“

Table of Contents

copyright

titul

Prolog

1. kapitola

2. kapitola