LAURELIN PAIGEOVÁ

Navždy s tebou

Copyright © 2014 by Laurelin Paige

All rights reserved.

Published by arrangement with D4EO Literary Agency, USA;

www.d4eoliteraryagency.com

Translation © 2016 by Bianka Filipová

Jacket design © 2016 by Emil Křižka

Slovak edition © 2016 by Ikar

ISBN 978-80-551-4738-3

Príbeh v tejto knihe je vymyslený. Mená, postavy, miesta

a príhody v ňom sú výplodom autorkinej fantázie alebo sú

použité fiktívne. Akákoľvek podobnosť so skutočnými

udalosťami, miestami alebo osobami, či už žijúcimi, alebo

zosnulými, je čisto náhodná.

Nasledujúci príbeh je pre dospelých čitateľov. Obsahuje

témy, výrazy a situácie nevhodné pre maloletých.

1. kapitola

Zhlboka som sa nadýchla a nejaký čas hľadela na dvere bytu číslo 312. Ešte som sa nerozhodla, či chcem ísť ďalej alebo nie. Ani som si nevedela spomenúť, prečo som sa vôbec rozhodla prísť až sem. No bola som tu. Srdce mi prudko bilo a potili sa mi dlane. Zvažovala som všetky za a proti v prípade, ak by som dvihla ruku a zaklopala na drevené dvere.

Bože, prečo som bola taká nervózna?

Potrebovala som ešte zopár hlbokých nádychov. Niekoľkokrát som sa nadýchla a vydýchla a pritom som skúmala okolie. Stála som na dlhej prázdnej chodbe. Na stenách viseli abstraktné umelecké diela v zlatých rámoch. Hoci to bola pekná budova v slušnej časti mesta, koberec bol starý a zodratý. O niekoľko dverí ďalej pokrývali zem pred prahom ružové lupene. Asi pozostatky niečieho romantického gesta. Milé.

Na opačnej strane sa otvorili dvere výťahu. Vyšiel z nich jeden pár a vybral sa opačným smerom. Muž v peknom obleku mal položenú ruku na ženiných krížoch. Žena mala blond vlasy v dokonale urobenom drdole. Ešte aj zozadu boli nádherní. Zjavne boli zaľúbení.

Zvláštne, všade som videla romantiku. Možno som bola tak vnútorne nastavená.

Otočila som sa naspäť k dverám predo mnou. Boli to úplne obyčajné dvere, no ja som z nich cítila čosi neblahé.

Nech už to mám za sebou.

Posunula som si kabelku na pleci vyššie a zaklopala.

Prešla necelá minúta, ale nik neotvoril. Priložila som ucho k dverám a počúvala. Vnútri bolo ticho. Možno to bol nesprávny byt. Pozrela som sa na ruku, na ktorej som mala červeným perom poznačenú adresu, no písmo mi už zmazal pot.

Nezáležalo na tom. Vedela som, že som na správnom mieste.

„Skúste zvonček,“ ozval sa nejaký muž z konca chodby.

„Zvonček?“ spýtala som sa, ale muž už vošiel do svojho bytu.

Nijaký zvonček som si nevšimla. Aj tak som však preskúmala stenu okolo zárubne. Tam som našla malý okrúhly gombík. Čudné, predtým som ho nevidela. Dvihla som roztrasený prst a stlačila.

Vzduch preťal hlasný štekot. Skoro som vyskočila z kože a srdce mi bilo ako opreteky. Normálne som sa psov nebála, no bola som taká nervózna, že ma to vyviedlo z miery. Vnútri som začula pohyb a hlas stroho prehovárajúci k zvieraťu. Okamih nato sa dvere otvorili.

Vo dverách stála Stacy. Tvárila sa oveľa prívetivejšie než obvykle, keď som bola v jej prítomnosti. Širokánsky sa usmiala a mne prebehol po chrbte mráz. Na sebe mala pohodlné vyblednuté tričko a džínsy, čo sa úplne líšilo od toho, v čom som ju videla v práci u Mirabelle. Bola bosá a nechty na nohách mala nalakované na bledoružovo. Vyzerala oddýchnutá. V pohode.

Ja som sa cítila presne opačne.

Jej úsmev sa ešte rozšíril. „Prišli ste.“

„Vyzerá to tak.“

Neodstúpila, aby ma pustila dnu, a tak som tam stála a rozpačito prešľapovala. Počula, ako mi hrkocú kolená? Určite musela.

„Ach, prepáčte! Poďte ďalej.“ Urobila krok bokom, aby som mohla prejsť popri nej.

Obzerajúc si byt som váhavo vstúpila dnu. Bol pekný. Nie taký pekný ako Hudsonov byt – teda Hudsonov a môj byt –, ale krajší ako garsónka na Lexington Avenue, kde som kedysi bývala. Interiér bol sterilný a chladný. S výnimkou kuchynského stola po mojej ľavici bol bez jedinej škvrnky. Stôl pokrývali štôsy papierov. Pripomenulo mi to vrch Davidovho sekretára v kancelárii v Sky Launchi.

„Tadiaľto.“ Stacy ukázala na gauč v obývačke. Bol navlas rovnaký ako pohovka v Hudsonovej kancelárii – hnedá koža a veľké bočné opierky. Veľmi sa mi ten typ pohovky páčil, a tak som objednala jej lacnejšiu verziu do kancelárie v klube. S Hudsonom sme gauč potom pokrstili kolom vášnivého sexu. Stacin gauč síce nebol z lacnejšej série, no pritom ako prudérne tá žena pôsobila, som pochybovala, že ho s niekým pokrstila.

Aké zvláštne, že sme všetci mali podobný vkus.

Zvláštne bolo hlavne to, že som vôbec prišla a že mám možnosť vidieť Stacin vkus. Prečo som prišla? Pevný uzol v mojom žalúdku mi hovoril, že ide o zlé rozhodnutie. Mala by som odísť.

Lenže to som nedokázala urobiť. Čosi ma tam držalo veľkou silou. Akoby som mala kovové topánky a zem bola nejaký supermagnet. Vedela som, že to všetko si len namýšľam. Fyzicky som predsa mohla kedykoľvek vyjsť z dverí. Napriek tomu som však, navzdory zdravému úsudku, zostala.

Vystrela som plecia v nádeji, že mi to dodá viac sebaistoty, a posadila som sa. Do gauča som sa zaborila hlbšie, než som čakala, a kolená som teraz mala nad úrovňou stehien. Vyzerala som a cítila som sa smiešne. To moje sebavedomie určite neposilnilo.

„Prepáčte,“ ospravedlnila sa Stacy. „Má pokazené pružiny. Ak sa o trochu posuniete, budete zas hore.“ Nemotorne som sa zdvihla z prepadnutého miesta a sadla si o kúsok ďalej. Sadala som si pomaly, testujúc pevnosť povrchu. Chvalabohu, na tomto mieste boli pružiny v poriadku. O mojej rozvahe sa však to isté povedať nedalo.

Stacy sa usadila do kresla vedľa mňa. O nohu sa jej obtrela veľká sivá mačka. Na mňa škaredo zasyčala. Mačkino nepriateľstvo mi pripomenulo štekot, ktorý som počula len pred chvíľou. Poobzerala som sa, no po psovi ani stopy. Stacy ho musela zavrieť v druhej izbe. Bolo čudné, že v takom malom byte drží dve domáce zvieratá. Nikdy som ju nepokladala za milovníčku zvierat.

Zároveň som si ju nikdy nepredstavila v džínsoch a tričku. Pomyslela som si, že zrejme pre tieto nečakané veci som taká nesvoja. To je všetko.

„Nedáte si vodu alebo ľadový čaj?“

„Nie, ďakujem.“ Prekrížila som si nohy. „Dnes mám vlastne dosť nabitý program. Môžeme začať?“ Klamala som. Nemusela som nikde byť. Dokonca na mňa ani nečakal šofér. Nepožiadala som Jordana, aby ma sem zaviezol. Išla som radšej metrom. Jordan podával hlásenia Hudsonovi a ja som nechcela, aby Hudson vedel o tejto návšteve.

„Áno. Samozrejme.“ Vstala a prešla k televízoru. Všimla som si, že doň má zapojený laptop. Keď ho zapla, na veľkej tenkej obrazovke sa objavila pracovná plocha jej počítača.

Stacina noha, o ktorú sa predtým mačka obtierala, sa vzdialila, a tak sa mačka pritúlila k mojej nohe.

Super. Teraz budem mať čierne nohavice celé od sivej srsti. Ako to vysvetlím Hudsonovi? Možno sa stihnem prezliecť skôr, ako si to všimne.

Stacy prechádzala súbormi na monitore a pritom rozprávala. „Celkom úprimne, nebola som si istá, či prídete. Nezdalo sa mi, že by ste predtým mali záujem. Vaša esemeska ma dosť prekvapila.“

„Áno, ani ja som nevedela, či prídem. Zvíťazila však moja zvedavosť.“ Možno to bolo kvôli zverovi pri mojich nohách, no nedalo mi nepomyslieť na anglické príslovie o mačke, ktorú zabila jej zvedavosť.

Došľaka, čo to robím? Je už príliš neskoro na to, aby som zvrátila svoje rozhodnutie?

Neskoro nebolo dovtedy, kým nespustila video. Teraz som už nemohla odísť, však? Nikdy by som neprestala uvažovať nad tým, aké tajomstvo vie Stacy o Hudsonovi.

Možno som sa radšej mala spýtať jeho namiesto chodenia sem.

„Zariadila som sa pre prípad, že prídete. Len musím načítať súbor. Moment. Je tu niekde.“

Zdalo sa mi, že Stacy prehľadáva počítač celé hodiny. Mučila ma každá sekunda. Zožierali ma myšlienky na to, čo môže byť na videu – Hudson, ako ma rôznymi spôsobmi podvádza. Snažila som sa vypudiť tie výjavy z hlavy, no prilepili sa na mňa a prosíkali o moju pozornosť.

Keď som sa napokon rozhodla uľaviť svojmu napätiu, nechty som mala dopoly ohryzené. „Možno by ste mi mohli prezradiť, čo na ňom je, kým budeme čakať.“

„Och, to nemôžem.“ Srdečne sa na mňa usmiala. „Neuveríte tomu, pokiaľ to neuvidíte. Môžete mi však veriť. Zmení to všetko, čo doteraz o Hudsonovi viete. Je to klamár.“ Nikdy sa takto veľmi neusmievala. Akoby sa vyžívala v mojej nepohode. Akoby jej robilo radosť, že môže zničiť môj vzťah s Hudsonom.

„Nie je klamár. Ja mu verím.“ To ja som mu klamala.

Hudson opakovane preukázal, že mu môžem veriť.

„Však uvidíte.“

Z jej istoty mi naskočila husia koža. Nemohla mať pravdu. Poznala som Hudsona. Nič predo mnou netajil.

„Aha! Tu je to!“ zaspievala Stacy. „Skôr ako spustím video, určite si nič nedáte? Vodu ani ľadový čaj?“

Zaťala som zuby. Uzol v mojom žalúdku sa s každou sekundou ešte väčšmi uťahoval. „Povedala som, že nechcem, ďakujem.“

„Pukance?“ zasmiala sa. „Vždy pri telke rada jem pukance. A oriešky v čokoláde.“

„Pozrite, Stacy, toto pre mňa nie je televízny seriál. Vravíte, že ste videli niečo, čo zmení môj názor na Hudsona. Myslíte si, že sa na to teším?“

Bolo to absurdné. Čo tu robím, a ešte k tomu za Hudsonovým chrbtom? Mala som sa s ním porozprávať, opýtať sa ho na to hlúpe video a nie sa odkradnúť preč, aby som si ho pozrela. Ani som nevedela, či tejto žene môžem dôverovať. Možno to celé bol podfuk.

Vstala som, že pôjdem. „Nemala by som tu byť. Musím ísť.“ Vykročila som k dverám.

„Nie! Počkajte! Už to beží.“

Znova vo mne zvíťazila zvedavosť. Otočila som sa k televízoru. Obrazovka bola tmavá, ale v pozadí sa z nej ozýval tlmený hlas. Kúsok po kúsku sa hlas stával zreteľnejším. Bol to Hudson.

„Chcem ťa, poklad. Nech to stojí čokoľvek.“

Obrazovka bola stále tmavá, no ja som tie slová spoznala. Povedal mi ich. Predtým. V klube.

„To má byť nejaký chorý vtip?“

„Chce to trpezlivosť.“ Stacy sa zachichotala.

Obraz sa začal rozvidnievať a zaostrovať. Hudson ležal na posteli, tvárou ku kamere a úplne nahý. Pozrela som na Stacy, nahnevaná, že videla môjho priateľa bez oblečenia. Vzápätí však moju pozornosť pritiahli Hudsonove ďalšie slová. „Nech musím čokoľvek urobiť alebo povedať. Musíš byť súčasťou môjho života.“

Tie slová mi boli dôverne známe, ale túto scénu som predtým nevidela. Nepoznala som tú posteľ ani miestnosť. Nebola som tam, keď sa toto nakrúcalo. Pokrútila som hlavou. Nie, nie, nie. Tie slová patrili mne. Poklad bola moja prezývka. S kým sa o ňu delil?

Kamera sa dala do pohybu, približovala sa okolo Hudsona. So zatajeným dychom som čakala na to, kedy uvidím, s kým sa to rozpráva, hoci som nechcela.

No keď sa kamera priblížila, obraz sa rozostril. Bol taký rozmazaný, že som nevidela, čo sa na ňom deje ani kto je na zábere. Bolo to ako dívať sa cez špinavé čelné sklo auta alebo neumytú kontaktnú šošovku. Opakovane som žmurkla v nádeji, že sa obraz zaostrí. Zúfalo som potrebovala vidieť, čo sa tam deje, o koho ide. Aj keď som nechcela, nevedela som sa prestať dívať.

Prešla som k televízoru a zboku som doň buchla v snahe zlepšiť obraz. „Ukáž to, dočerta!“ zvrieskla som na obrazovku. „Ukáž, čo skrývaš!“

Udierala som do televízora. Znova a znova. Od úsilia som mala červené ruky a prerývaný dych. Potrebovala som to vedieť. Moje tušenie bolo správne. To video skrývalo odpovede. To, čo som potrebovala vidieť, bolo tu na tejto obrazovke. Za rozmazaným obrazom bolo to, čoho som sa obávala najviac. Moje najtajnejšie obavy a najtemnejšie predstavy, ktoré mohli všetko zničiť.

2. kapitola

Prebudila som sa s panikou. Na obočí som mala perličky potu a srdce mi divoko bilo. Vedela som, že to bol len sen, no pocit z neho bol intenzívny a veľmi živý. Bolo to hlúpe. Nebolo to predsa skutočné.

To, čo mi však naháňalo hrôzu, nebolo snové video, ale to, čo by mohlo byť na skutočnom Stacinom videu. Povedala, že ide o dôkaz proti Hudsonovi a Celii. Predtým som video odmietla vidieť, no možno som to nemala urobiť, pretože teraz tá informácia presakovala do môjho podvedomia.

Pozrela som sa na Hudsona spiaceho vedľa mňa. Zväčša sme boli počas spánku v neustálom kontakte. Neprítomnosť jeho tepla pocit, že niečo nie je v poriadku, ktorý vo mne vzbudil zlý sen, ešte zhoršila. Nechcela som ho rušiť, a tak som zahnala nutkanie pritúliť sa k nemu. Namiesto toho som vyliezla z postele, vzala si župan a vybrala sa do kúpeľne.

Ošpliechala som si tvár studenou vodou a párkrát sa zhlboka nadýchla, aby som sa upokojila. Nemávala som nočné mory. Ešte aj po smrti rodičov ostali moje sny pokojné. Moja posadnutá myseľ urobila dosť práce počas dňa, a tak som nemusela riešiť svoje problémy v spánku.

Už som nevnímala veci s takou posadnutosťou ako kedysi. Stále som však mala čo riešiť. Áno, bola som šťastne zamilovaná. No posledný týždeň bol plný trápenia a stresu, Hudson bol v Japonsku a náš vzťah v neurčitom stave. Zatajila som mu fakty a nebola som si istá, či mi to bude vedieť niekedy úplne odpustiť. Aj on ma svojím spôsobom zradil. Za mojím chrbtom zosadil Davida z postu manažéra Sky Launchu. Potom, a to bolo najhoršie, sa ma nezastal. Vybral si radšej lži svojej kamarátky z detstva, ktorá rozohrala vlastnú hru, kde som ja bola iba pešiak.

Vedela som, že naša láska preváži ťažobu tých omylov.

Hudson mi dokázal, že to tiež vie – včera večer prišiel do klubu a prekvapil ma svojím vyhlásením, že je oddaný nášmu vzťahu. Hoci mi ešte stále nepovedal tie dve slová, nepotrebovala som ich počuť. Jeho lásku som cítila každou bunkou svojho bytia. Mala som pocit, že to, ako starostlivo a pozorne sa so mnou miloval na tom tanečnom parkete, hovorilo samo za seba.

Boli sme spolu navždy. V dobrom aj v zlom. Teraz to bolo zjavné a to poznanie by malo zmazať akúkoľvek nervozitu.

Ibaže sme ešte stále nevyriešili väčšinu našich problémov s dôverou. A preto som bola napätá. Okrem toho tu bolo ešte aj Stacino video. Čo na ňom je? Chcem ho vidieť? Je to len nejaký trik? Alebo na ňom naozaj záleží?

Trápilo ma to a vzbudzovalo vo mne nepokoj a neistotu. V spánku som to riešila ako posadnutá.

O nič nejde, povedala som si. Nebude to mať nijaký vplyv na to, čo mám s Hudsonom.

No nepohoda, ktorá sa ma držala, mi hovorila niečo iné.

„Čo sa deje?“

Hudson ma vyľakal, no tempo môjho zrýchleného pulzu to sotva zaregistrovalo. Pozrela som sa cez plece. Stál vo dverách kúpeľne. Vyzeral tak ako vždy, príťažlivo a vyrovnane. Zakaždým, keď som videla jeho nahé telo, musela som sa nadýchnuť, aj keď mi práve nebehali po rozume myšlienky na sex. Pohľadom som zablúdila nižšie a musela som si zahryznúť do pery. No, možno myšlienky na sex neboli tak ďaleko, ako sa mi sprvu zdali.

Prišiel a postavil sa za mňa. Sivými očami sa prenikavo zadíval do mojich očí v zrkadle. „Cítiš sa dobre?“

Na okamih mi napadlo, že zaklamem, no to som už nechcela robiť. Pri tomto mužovi som dostala druhú šancu, a ak nám to malo fungovať, musela som s ním lepšie komunikovať.

Potrebovala som mu povedať o Stacinom videu.

A aj som to mala v pláne urobiť. Potrebovala som však zopár minút na to, aby som si utriedila myšlienky. „Len som mala zlý sen a teraz nedokážem zaspať.“

Ustarostene zvraštil obočie. „Chceš sa o tom porozprávať?“

Pokrútila som hlavou. „Áno. Ale neskôr.“

„Hmm.“ Objal ma okolo pása a pobozkal ma na hlavu.

„Čo keby som ti zatiaľ napustil horúci kúpeľ?“

„To znie fantasticky.“

Pustil ma a dal sa do práce. Oprela som sa o sprchový kút a Hudson sa zatiaľ zohol nad veľkú vaňu a otvoril kohútiky. Nedalo sa neobdivovať jeho telo, nedalo sa nechcieť mu obliznúť tehličky na bruchu a zahryznúť sa mu do pevného zadku.

Dvihol ku mne pohľad. „Tuším v tých hnedých očiach vidím neslušné myšlienky.“

Sugestívne – aspoň som dúfala – som sa usmiala. „Pridáš sa ku mne?“

„Pri neslušných myšlienkach alebo vo vani?“

Zahnala som sa na jeho chrumkavé pozadie. „Vo vani.“

„Chcem to aj to.“ Boli tri hodiny nadránom počas bežného dňa v týždni. Ráno mal ísť do práce. A ešte k tomu mal po týždni strávenom v Japonsku časový posun. No nikdy sa o mňa neprestal starať. Vždy bol pri mne. Ešte aj keď som ho odkopla do Japonska, ubezpečil sa, že je o mňa postarané. Poslal za mnou svoju sestru, zatelefonoval vrátnikovi a nechal mi odkaz. Kedy ma prestane jeho pozornosť prekvapovať?

Kedy? Nikdy.

Rozviazala som si župan a zavesila ho na háčik, vychutnávajúc Hudsonov lačný pohľad na moje nahé telo. Do vody som namočila palec na nohe, aby som vyskúšala jej teplotu. Bola akurát – takmer prihorúca, presne taká, akú som mala rada. Vošla som do vane a predklonila som sa, aby mohol Hudson vkĺznuť za mnou. Napadlo mi, že sme sa spolu ešte nekúpali. Ako to, že som mala pocit, akoby sme spolu už všetko zažili, keď nás toho ešte toľko čakalo? Vedomie, že sme pre seba ešte stále noví a že sa máme na čo tešiť, ma upokojilo.

Keď sa usadil, oprela som sa o jeho hruď. Nosom ma pomaznal na líci. „Toto je také fajn.“

„Teplota vody je perfektná.“ Svaly sa mi v teple už začínali uvoľňovať a napätie spôsobené zlým snom ustupovalo.

„Nie, držať ťa.“ Hudson hovoril potichu, akoby sa mu tie slová ťažko pripúšťali. „Práve to mi chýbalo.“

Bože, aj mne to chýbalo. To bol jeden z dôvodov, prečo som bola nesvoja. Ešte som sa spamätávala z nášho odlúčenia. Moja myseľ vstrebávala to, o čo všetko som takmer prišla. O všetko.

Takmer som všetko stratila.

Asi preto mi robili Stacine údajné dôkazy starosti. Nezodpovedané otázky medzi nami nezmiernili moju nervozitu. Ešte sme si toho toľko nepovedali.

Dlhé minúty sme sa kúpali v pohodlnom tichu. Keď voda začala chladnúť, Hudson sa načiahol na zabudovanú poličku za mramorovou vaňou po fľašku. Do dlane si nalial trošku sprchovacieho gélu s vôňou čerešňových kvetov, čo bola moja nová obľúbená vôňa, a vmasíroval mi ho do pokožky. Keď sa postaral o moje ruky, predklonil ma, aby mohol pokračovať na mojom chrbte. Potom si ma pritiahol k hrudi a zohol mi nohy, aby sa mohol dostať ku každej časti môjho tela.

Napokon prstami prešiel na moje brucho a hruď. Dosť času strávil na mojich prsiach. Masíroval ich dostatočným tlakom na to, aby mi stvrdli bradavky. Jemne mi hrýzol ušný lalôčik a rukou pritom zablúdil do mojich nižších partií. Na krížoch som pocítila jeho tvrdý úd a hneď som vedela, na čo myslí.

Ale najprv sa bolo treba o niečom porozprávať. Neverila som, že existuje niečo také zlé, že by to narušilo našu spoločnú budúcnosť, zároveň však boli veci, ktoré museli odznieť.

Posadila som sa naňho obkročmo s tvárou otočenou k nemu. Voda pri mojom náhlom pohybe zaločkala.

Preplietla som si prsty s jeho prstami, aby som ich zamestnala, a začala som: „My dvaja máme nejaké nedoriešené záležitosti.“

S očami upretými na moje prsia dvihol obočie. „Máme?“

„Áno.“ Sklonila som hlavu, aby som mu videla do očí.

„Kto povedie klub?“

So šibalským úsmevom odpovedal: „Ty.“

Uškrnula som sa, no nesúhlasila som. Zároveň som však nemala iný názor. Hudson tvrdil, že chce, aby som prevzala riadenie Sky Launchu, no ja som bola presvedčená, že išlo len o zámienku, aby sa zbavil Davida Lindta. Hudson splnil časť svojho plánu. David mal asi o týždeň začať viesť Hudsonove kluby v Atlantic City. Najprv ma to nahnevalo, no keď som si na tú predstavu zvykla, uvedomila som si, že Hudson urobil dobre. Pracovať každý deň s bývalým priateľom nebol veľmi dobrý nápad. Ani ja by som nechcela, aby mal Hudson bývalé známosti za kolegyne.

Neznamenalo to však, že som pripravená riadiť klub sama.

No ani ho prenechať niekomu inému.

Možno tú tému bolo treba nechať na vhodnejšiu chvíľu, napríklad, keď Hudsonova pýcha nebude pritlačená o moje lono. Teraz som bola schopná súhlasiť s čímkoľvek.

Prsty sme mali ešte stále prepletené, a tak ma začal Hudson zvádzať svojimi perami. Sklonil sa k môjmu prsníku.

Vzdychla som od slasti a moje telo sa mu začalo poddávať. V hlave som však aj naďalej riešila detaily. „A čo bude teraz so Celiou?“

Pustil môj prsník z úst. „Naozaj? Teraz sa chceš rozprávať o Celii?“

„Nejde o to, že o nej chcem hovoriť. Ale potrebujem vedieť, že mi od nej nič nehrozí.“ Prehltla som guču, ktorá mi nečakane narástla v hrdle. „Že nám od nej nič nehrozí.“ Predtým som si neuvedomila, aký strach mi ešte stále naháňa jej možný vplyv na náš vzťah s Hudsonom.

„No tak.“ Hudson mi vzal tvár do dlaní. „Nič nám od nej nehrozí. Nemá pre svoje tvrdenia nijaké reálne dôkazy a nepodá trestné oznámenie. A ak by to aj urobila, stále budem s tebou. Veď to vieš.“

Chabo som prikývla. „Ale čo do budúcnosti?“

„Je to jednoduché. Nebudeme sa s ňou stýkať. Nebudeme odpovedať na jej maily.“

„Nie?“ Samozrejme, že ja som ju nechcela vidieť – neznášala som tú kravu. Ale čo Hudson?

„Nie, nebudeme. Nemám vo svojom živote miesto pre nikoho, kto je proti nám.“

Obliala ma ďalšia vlna napätia. „Aj tvoja matka je predsa proti nám.“ Koledovala som si o problém. Hoci sa Sophia Pierceová k svojmu synovi a ku mne správala ako netvor, vždy bude dôležitou súčasťou Hudsonovho života. Nikdy by som ho nežiadala, aby s ňou prerušil kontakt. Aj keď som ju nemala rada, chápala som, aká je preňho rodina dôležitá.

„Ja viem.“ Hudson si vzdychol a spustil ruky z mojej tváre. „Aspoň sa nás nepokúsila sabotovať. Ak sa o niečo pokúsi, končím s ňou. Záleží mi len na tebe.“

„Ďakujem.“ Jemne som ho pobozkala. „Dúfam však, že k takému niečomu nedôjde. Je fajn veriť, že pokiaľ ide o Sophiu, jedného dňa príde uzmierenie.“ Len pred pár dňami som sa uzmierila so svojím bratom Brianom. Zbavilo ma to neustáleho napätia v žalúdku, ktoré som si ani neuvedomovala. To, že sa niečo podobné stane medzi Hudsonom a Sophiou, bolo dosť nepravdepodobné, ale jeden nikdy nevie, no nie?

Moje myšlienky zaleteli naspäť k Celii. Dôvody, prečo to celé na mňa narafičila, mi ešte neboli celkom jasné. „Ale prečo to urobila, Hudson? Prečo je Celia proti nám?“

„Nie je proti nám. Ale proti mne.“ Zaťal sánku. „Je na mňa naštvaná.“

„Ešte stále? Pre to, čo si jej urobil pred toľkými rokmi?“ Jeho trápenie bolo také očividné, až ma pichlo pri srdci. Hudson nebol hrdý na svoju minulosť. Ako sa potom mal cez ňu preniesť, keď sa mu stále vracala?

Ovládol ma hnev. „Je mi jedno, čo si jej spravil. Je to krava. To, čo urobila, bolo hrozné a odporné. Najmä keď tvrdí, že je tvoja kamarátka. Je do teba stále zaľúbená? To je jej problém.“

Hudson sklopil zrak. „Ak si myslí, že ma miluje, potom ublížiť ti určite nie je spôsob, ako si ma môže získať.“

„Správa sa ako žiarlivá milenka.“

„Bezdôvodne.“ Pohladil ma po líci. „So Celiou som nikdy nič nemal. Nič. Okrem...“ Stíšil hlas. „Okrem toho, keď som ju presvedčil, že k nej niečo cítim.“

„Ona vie, že to nebolo skutočné.“ Neznášala som fakt, že ho to stále trápi. „A bolo to už strašne dávno. Ak sa ťa snaží získať späť, tak potom to už urobila, keď sa vyspala s tvojím otcom a prinútila ťa vyhlásiť, že otcom dieťaťa si ty namiesto Jacka. Mimochodom, prečo si mi o tom nepovedal?“

„Mal som to urobiť.“ Hlas mal plný ľútosti.

„Áno, to si mal.“ Vyjasnilo by to pre mňa mnohé ohľadom jeho vzťahu so Celiou a aj s jeho otcom. A to bola ďalšia bariéra medzi nami, aj keď väčšina z toho, čo nás držalo od seba, boli moje tajomstvá. Ľutovala som to.

Hudson pustil moju ruku a prstami mi prebehol po rebrách. „Nemal som pocit, že je to tajomstvo, ktoré mám prezradiť.“

„Okej, to beriem.“ Keď sa prstami dotýkal pokožky na mojich bedrách, zachvela som sa. Začínal byť nepokojný.

Chcel viac, chcel mňa. Čas na rozhovor sa míňal. Musela som prejsť k jadru veci. „Ale niektoré záležitosti sa medzi nami musia zmeniť. Musíme byť schopní porozprávať sa. Aspoň si mi mohol povedať, že máš pádny dôvod na to, aby som jej nedôverovala, prečo by som jej nemala dôverovať.“

„A ty si mohla splniť moje želanie, keď som ťa požiadal, aby si sa s ňou nestretávala.“

„Áno, mohla.“ Vzdychla som si. „Obaja sa musíme zmeniť. Musíme do toho dať všetko, Hudson, koľko sa len bude dať. Teraz vieme, že sme spolu, v dobrom či v zlom, nie? Tomu musíme veriť viac než čomukoľvek inému. Nemôžeme sa báť našich tajomstiev a minulosti. Platí to pre oboch. Úprimnosť, otvorenosť, transparentnosť.“

Nadvihol obočie. „Nahota?“

Áno, strácala som ho. „Ty si ale chlipník.“

„S tým súhlasím.“ Sklonil sa k mojej bradavke, aby z nej zlizol kvapku vody. „Som chlipník, keď ide o teba.“

Uškrnula som sa. Nebolo to ľahké, keďže jeho jazyk na mojom prsníku ma privádzal do šialenstva. „Hudson, prestaň. Myslím to vážne.“

„Viem.“ Oprel sa o stenu vane. „Súhlasím aj so všetkým ostatným, čo si povedala. Musíme byť k sebe úprimní.“

„Dobre.“ Dvihla som ruku, aby som ho zastavila skôr, ako ma znova začne zvádzať. „Počkaj. Ešte jednu vec.“

„Okej, čo?“

Začínal byť netrpezlivý, no snažil sa to zakryť. Už som sa takmer rozhodla, že zvyšok rozhovoru nechám na neskôr. No spomienka na zlý sen a zlá predtucha, ktorú vo mne zanechal, ma prinútili pokračovať. „Čo sa stalo medzi tebou a Stacy?“

„Stacy?“ Pôsobil zmätene. „Stacy od Mirabelle?“

„Áno.“

„Nič sa medzi nami nestalo.“ Moja otázka ho udivila.

„Čo tým myslíš? Či som s ňou chodil? Asi pred rokom som ju vzal na charitatívnu akciu. Ale potom nebolo nič.“

„A nespal som s ňou,“ dodal skôr, ako som sa stihla opýtať.

To bola útecha. No nie preto mi robila starosti. „Existuje dôvod, prečo by sa ti chcela pomstiť? Alebo ti neveriť?“ Pomaly pokrútil hlavou. „Nič mi nenapadá.“

„Nie je jedna z tvojich obetí?“

„Obetí?“ Prižmúril oči. „Tak hovoríš ľuďom, s ktorými som sa hral?“

Zarazila som sa. „To slovo možno nebolo najlepšia voľba.“

„Nie. Práveže to je asi najlepšie slovo. Preto sa to veľmi dobre nepočúva.“

„Prepáč.“

Črty mu potemneli. „Neospravedlňuj sa. Je to moja minulosť. Musím s ňou žiť. Prečo sa pýtaš?“

Zhlboka som sa nadýchla. V stávke bolo nakoniec naozaj všetko. A toto bolo toho súčasťou. „Naposledy, keď sme boli u Miry v butiku, Stacy mi povedala, že má nejaké video. Video, ktoré niečo dokazuje o tebe a Celii. Nemala ho pri sebe, tak som jej dala svoje číslo, aby sa mi mohla ozvať neskôr.“

„Ten posledný raz, čo sme boli spolu u Miry?“

„Áno. Prišla za mnou, keď si mi šiel pohľadať tie topánky. Vieš, o čom hovorí?“ Skúmala som jeho tvár v snahe zachytiť, či niečo neskrýva.

„Netuším.“ Buď bol skutočne dobrý herec, alebo naozaj o ničom nevedel. Takého zmäteného som ho ešte nevidela.

„Nepovedala, čo je na tom videu?“

„Nie. Povedala len, že ho má a že na ňom uvidím, prečo ti nemôžem veriť.“ Zahryzla som si do pery. „A dnes večer mi znova poslala esemesku. Alebo niekedy počas týždňa, keď som nemala mobil, takže som sa k nej dostala až dnes.“

Čakala som, že sa ma opýta, prečo som mu o tom nepovedala skôr. On sa však neopýtal. „Čo bolo v tej esemeske?“

„Že je to priveľký súbor, takže mi ho nemôže poslať cez mobil, ale mám sa ozvať, ak ho chcem vidieť.“

Premýšľal o tom. „Chceš ho vidieť?“

„Nie.“ Ale tak trochu som chcela. „Áno.“ Hoci som nechcela. „Neviem. Mám?“

„No.“ Pošúchal mi ramená. „Už vieš, že Celii sa nedá veriť. A Stacy nemá na mňa nič, o čom už nevieš. Poznáš moje tajomstvá a minulosť lepšie než ktokoľvek. Poznáš mňa, Alayna.“

„Poznám.“

„Ak mi teda nedôveruješ...“

„Dôverujem ti. Ak povieš, že sa nemám čoho obávať...“ Pohľad mi uprel do očí. „Nemáš.“

Odmlčala som sa. Len čo som vyslovila nasledujúce slová, už som ich nemohla vziať späť. Budem musieť zabudnúť na video a ísť ďalej. Dokážem to však? Bolo to proti všetkým mojim nutkavým sklonom.

Verila som, že sa mi to podarí. Pre Hudsona. Usmiala som sa. „Tak potom ho nepotrebujem vidieť.“ Hovorilo sa to ľahšie, než som si predstavovala. A myslela som to vážne. Nepotrebovala som dôkaz od iných o tom, kto je Hudson a čo pre mňa znamená.

Bolo úžasné, o koľko lepšie som sa cítila, keď som sa odbremenila od témy videa. Hoci som v sebe ešte mala nejaké napätie, ktoré potrebovalo istý čas na vyprchanie, už ma to viac neťažilo.

Hudson sa ku mne nahol a pobozkal ma na bradu. „Ďakujem ti.“

„Za čo presne?“

„Za to, že si ku mne bola otvorená.“ Naklonil hlavu.

„Nemusela si mi o tom povedať, no aj tak si to urobila.“

„S tou väčšou otvorenosťou a úprimnosťou som to myslela vážne.“

„To vidím. Aj ja to myslím vážne. Jediný spôsob, ako sa posunúť ďalej, je rozhodnúť sa, že sme predovšetkým verní jeden druhému.“ Dvihol ku mne pohľad. „Sme?“

Bolo to len jedno slovo, ale váha tej otázky bola veľká. Väčšia, než keď sa ma spýtal, či budem jeho priateľka alebo či sa k nemu nasťahujem. A predsa som odpovedala s ľahkosťou a istotou. „Ja som.“

„Ja tiež.“ Zmocnil sa mojich úst svojimi perami. Jemne mi sal spodnú peru a potom bol jeho jazyk dnu a krútil sa okolo môjho jazyka v erotickom tanci predohry. Hodila som mu ruky okolo krku a pritiahla som sa k nemu. Jeho úd zhrubol medzi našimi telami. Moja škáročka reagovala stiahnutím od túžby a potreby mať ho, rovnako ako jeho bozk napovedal, že on potrebuje mňa.

Bez toho, aby opustil moje pery, ma Hudson chytil za prsník. Tak majstrovsky so mnou narábal. Presne tak, ako som potrebovala. Jeho dotyk nebol nikdy príliš jemný, vždy mal v sebe dostatočnú drsnosť. Keď mi stlačil prsník, vykríkla som mu od šialenstva pri ústach. Sústredila som sa na to, čo mi robil s prsami, takže to, že jeho ruka zišla nadol, som si uvedomila až vtedy, keď mi palcom začal krúžiť po klitorise. Pri tom úžasnom tlaku mnou myklo a kolenami som ho silnejšie obopla okolo bokov. V podbruší som už cítila tesnosť, ktorá spela k explózii. Tak skoro. Priskoro.

Bola som pri vrchole a chcela som oddialiť svoju erupciu, aby sme mohli dosiahnuť orgazmus spolu. Odstrčila som jeho ruku od svojho lona. Rukou som obopla Hudsonov stoporený úd a on privrel oči. Chvíľu som ho dráždila a potom som váhu preniesla na kolená. Dvihla som sa nad neho a potom som skĺzla na jeho tvrdé mužstvo. Naplnil ma a ja som zastonala.

Pár sekúnd som na ňom nehybne sedela, kým sa moje telo prispôsobilo jeho veľkosti. Steny môjho vnútra sa rozšírili, aby sa do mňa vmestil. Bože, bol to úžasný pocit. Len tak, bez akéhokoľvek pohybu som cítila, akoby bol jeho penis stvorený len a len pre moju dierku. Tie živočíšne myšlienky zintenzívnili fantastický pocit v mojom vnútri a ja som sa zachvela.

Pomrvil sa podo mnou. Jeho netrpezlivosť bola očividná, a tak som na ňom začala jazdiť. Najprv pomaly a potom s väčším nasadením. Rukami som sa mu zaprela do pliec a odrážala sa s takou silou, po akej túžil, po akej som túžila ja. O chvíľku ma už držal za zadok a reguloval môj pohyb. Potom ma znehybnil a bokmi krúživo mykal nahor a vpred, dorážajúc do mňa dlhými uváženými výpadmi.

„Vždy musíš prevziať kontrolu?“ spýtala som sa bez dychu. Niežeby mi to prekážalo. Páčilo sa mi prijímať jeho nadvládu.

Zvlnili sa mu pery. „Ak chceš, aby sme sa urobili obaja, tak áno.“

Zasmiala som sa a to spôsobilo, že mu penisom zašklbalo v mojom vnútri. Bola som blízko. Keď som znova dokázala hovoriť, spýtala som sa: „A kto by sa potom neurobil, keby som naďalej velila ja?“

„Ty.“ Na dôraz toho zakvačil prsty do mojich bokov a vtlačil sa hlbšie do môjho vnútra, kde sa dotkol špeciálneho miesta, ktoré ma priviedlo na vrchol a ktoré vždy dokázal nájsť len on.

Môj orgazmus bol náhly a nečakaný. Zhíkla som a zaryla mu nechty do kože. Vlna extázy zaplavila každučký nerv v mojom tele, pocítila som ju až v končatinách a zahmlila mi zrak.

Hudson nezmiernil tempo, ani keď som na ňom ochabla. Prirážal ďalej, blížiac sa k svojmu vrcholu, tlačiac sa do pomyselnej futbalovej brány. A potom zabodoval: vylial sa do mňa, šúchajúc sa mi o klitoris, a to mojím vyčerpaným telom vyslalo ďalší výboj.

Keď skončil, bozkami mi prešiel po krku, sánke a nakoniec sa dostal k mojim perám, kde sladko zotrval a láskal ma ústami, kým sa nám pulz nevrátil do normálu.

Odtiahol sa a pozrel sa mi do očí. Zvraštil obočie. „Alayna.“ Hudson mi vzal tvár do dlaní. „Čo sa deje, poklad?“

Trvalo mi okamih, kým som pochopila jeho otázku. Zrazu som si uvedomila, že mi po tvári tečú slzy. Nekontrolovateľne som sa rozvzlykala, akoby sa vyliala studňa obrovského žiaľu.

Hanbila som sa, pretože som nevedela vysvetliť ten výlev emócií. Odtlačila som sa od neho a vyliezla z vane.

„Alayna, hovor so mnou!“ Postavil sa za mňa a zavinul ma do uteráka, zatiaľ čo z neho kvapkalo na podlahu.

Pokrútila som hlavou a utiekla do spálne.

Hudson šiel za mnou. Schmatol ma za ramená a obrátil ma k sebe. „Hovor so mnou. Čo sa deje?“

Moje telo trýznila úzkosť. Nešlo o starú bolesť. Toto vo mne driemalo väčšinu týždňa. Len som to ešte úplne nepriznala pred Hudsonom ani sama pred sebou.

„Ty. Ublížil si mi,“ podarilo sa mi povedať. Tie slová boli trhané a ťažko sa vyslovovali pomedzi vzlyky.

„Teraz?“

„Nie.“ Prehltla som, aby som sa dostatočne upokojila na to, aby som vládala rozprávať. „Naozaj si mi ublížil. So Celiou. Keď si jej veril. Namiesto mňa.“ Tá bolesť bola taká čerstvá. Hoci sme sa uzmierili a boli sme spolu, zostali vo mne dozvuky toho podrazu. Pokúsila som sa ísť ďalej skôr, ako sa rana zahojila, a teraz sa nečakane otvorila.

„Ach, Alayna.“ Pritiahol si ma k hrudi. „Povedz mi to. Všetko. Musím to počuť.“

„Bolí to, Hudson. Tak veľmi to bolí.“ Prerývane som sa nadýchla. „Aj keď si teraz tu. Aj keď sme spolu. Mám ranu.“ Moje vety boli krátke a prerušované. „Hlbokú ranu.“ Jeho telo sa naplo. Cítila som, ako veľmi prežíva môj smútok. „Je mi to ľúto. Veľmi. Keby som to mohol vziať späť, zmenil by som svoju reakciu... vybral by som si inak.“

„Ja viem. Ale nevybral si si inak. A to sa nedá vziať späť.“ Bolesť, ktorá sa skrývala v mojom vnútri, vyplávala na povrch a hlas mi zosilnel. Bolo to, akoby som vracala. Keď raz človek začne, už to nevie zastaviť, je to nepríjemné a ide sa zadusiť.

Odtiahla som sa od neho. Ešte stále ma držal, no už som nebola zaborená do jeho hrude. „Nikdy to nebudeš môcť vziať späť.“

„Nie.“ Odhrnul mi z pliec mokré vlasy.

„A to veci mení. Mení to mňa.“

Odmlčal sa. Na tvári sa mu zračila starosť. „Ako?“

„Som kvôli tomu zraniteľná. Obnažená.“ Náhle som si uvedomila, že on na sebe nič nemá. Hodilo sa to. Pretože hoci som bola zabalená v osuške, nikdy som sa pred ním necítila väčšmi nahá. „A teraz to vieš. Že mi dokážeš ublížiť.“ Hlas sa mi zlomil od prichádzajúcich sĺz. „Veľmi ublížiť.“

„Alayna.“ Pritiahol ma naspäť k sebe. Hlas mal rozcítený. „Ty môj poklad. Nikdy ti už viac nechcem ublížiť. Dokážeš mi niekedy... odpustiť?“

Prikývla som, lebo som nebola schopná odpovedať. Áno, dokážem mu odpustiť. Ale nezmení to fakt, ako veľmi to bolí. Ani ako dlho sa to ešte bude musieť hojiť.

Hudson ma kolísal v náruči, zatiaľ čo ja som plakala. Sem-tam ma pobozkal na hlavu a ospravedlnil sa mi. Po nejakom čase ma vzal na ruky a odniesol ma do postele. Držiac ma sa ku mne pritúlil.

Keď som doplakala, sadla som si a s čkavkou som sa oprela o čelo postele. „Hm. Netuším, odkiaľ sa to vzalo.“

Posadil sa vedľa mňa a utrel mi líca. „Musíš to vypustiť von. Chápem.“

„Naozaj?“

„Áno.“ Váhavo ma objal rukou. „Je to, že som tu, v poriadku?“

„Áno! Prosím, neodchádzaj!“ Pevne som ho chytila v strachu, že odíde.

„Som tu, pokiaľ ma tu budeš chcieť.“

„Dobre.“ Upokojila som sa a tep sa mi spomalil. „A to všetko?“ Abstraktne som zagestikulovala, narážajúc na svoju vzlykavú scénu. „To bolo len...“

„... liečenie?“

„Hej. Katarzia. Posledná fáza všetkého, čo bolo predtým. Myslím, že teraz to dokážem uzavrieť.“ Cítila som sa očistená. Zvonka aj zvnútra. Prešla som prstom Hudsonovi po perách a usmiala som sa.

„Obdivujem tvoj optimizmus, ale staré rany z času na čas rozbolia, aj keď je život fajn.“ Chytil mi prst. „Som si istý, že obaja sa tak budeme občas cítiť.“

Pomaly som sa nadýchla. Nemohla som zniesť fakt, že aj ja som ublížila jemu. Bolelo ma to skoro rovnako ako jeho zrada.

„Nezaoberaj sa tým.“ Hlas mal tichý. „Máme predsa budúcnosť. Vynahradí nám ujmy, ktoré sme si spôsobili v minulosti.“

V tom okamihu som bola pripravená zasvätiť svoj život uzmiereniu. Naozaj som náš vzťah brala ako navždy? Tak aspoň ako dlhodobý.

Pri tej predstave som zošpúlila pery. „Toto je pre nás nový začiatok, však?“

Naklonil sa ku mne a nosom sa obtrel o ten môj. „Nie. Je to lepšie ako začiatok. Toto je pokračovanie.“

„To sa mi páči.“

Pobozkal ma. Jeho bozk bol sladký, zmyselný a držal v sebe prísľub všetkého, čo ešte len malo prísť. Akoby nemal na práci nič iné, len zahŕňať ma láskou.

Koniec ukážky

Table of Contents

Start

1. kapitola

2. kapitola