Kristan Higginsová

ŽENÍCHOV SVEDOK

Copyright © 2013 by Kristan Higgins

Translation © 2016 by Tamara Chovanová

Jacket design © 2016 by Soňa Šedivá

Slovak edition © 2016 by Ikar

Z anglického originálu The Best Man (First published in the United States by Harlequin Books, S. A. 2013) preložila Tamara Chovanová.

Redigovala Anna Šikulová.

Korigovala Andrea Vargovčíková. Obálku navrhla Soňa Šedivá.

Technická redaktorka Helena Oleňová.

Vydalo vydavateľstvo Ikar, a. s., Bratislava v roku 2016 ako svoju 890. publikáciu v elektronickej podobe.

Sadzba a zalomenie do strán PRO 2, a. s., Bratislava.

ISBN 978-80-551-4515-0

Prológ

Jedného krásneho júnového dňa, doslova pred polovicou mesta, Faith Elizabeth Hollandovú, s kyticou šľachtených ružových ruží, oblečenú v šatách, v ktorých vyzerala ako Popoluška, ženích nechal stáť pri oltári. Nikto netušil, že sa také čosi môže stať.

Všetci sme sedeli v luteránskom Kostole Svätej Trojice, usmievali sme sa, sviatočne vyobliekaní, ani jedno miestečko v laviciach nezostalo prázdne a ľudia stáli vzadu v kostole v troch radoch. Družičky sa vyparádili do ružovej a Faithina trinásťročná neterka bola krásna ako obrázok. Ženíchov svedok mal na sebe oblek predpísaný na spoločenské udalosti a Faithin brat bol ceremoniárom. Bolo to krásne.

Svadobný deň týchto dvoch detí – Faith a Jeremy spolu chodili od strednej školy – sa mal stať najšťastnejším dňom, aký toto mesto zažilo za dlhé roky. Koniec koncov Hollandovci patrili medzi zakladateľov mesta, boli soľ zeme, ako sa hovorí. Mali viac pôdy než ktokoľvek iný vo vinohradníckom kraji Finger Lakes, nekonečné hektáre krásnych viníc a lesov siahajúcich až po jazero Keuka – the Crooked Lake, čiže Krivé jazero, ako sme mu hovorili. Lyonovci pochádzali z Kalifornie, ale aj tak sme ich mali radi.

Boli skôr finančníci. Príjemní ľudia. Ich pozemky hraničili s hollandovskými, takže deti boli susedia. No nie je to milé? A Jeremy, ach, ten bol rozkošný! Mohol hrať za národné mužstvo, skutočne tak vynikal. Ale on sa namiesto toho vrátil domov, len čo vyštudoval za doktora. Chcel si otvoriť prax v meste, usadiť sa s tou milou Faith a vychovávať deti.

Tí dvaja sa zoznámili veľmi romanticky, viac-menej vďaka lekárskemu zákroku – Faith, vtedy štvrtáčka na strednej škole, dostala epileptický záchvat. Jeremy, ktorý len nedávno prestúpil na ich školu, sa k nej pretlačil lakťami, vzal ju do pevného náručia futbalového hrdinu, čo, prísne vzaté, nemal robiť, ale mal ušľachtilé úmysly a bol to úžasný pohľad, keď vysoký, tmavovlasý Jeremy niesol Faith po školských chodbách. Priniesol ju do ošetrovne a zostal pri nej, kým po ňu neprišiel jej otec. Všetci hovorili, že to bola láska na prvý pohľad.

Šli spolu na maturitný ples, Faith sa na pleciach vlnili červené vlasy, alabastrová pokožka sa vynímala pri tmavomodrej farbe šiat. Jeremy bol veľmi príťažlivý, vysoký meter deväťdesiat, postava futbalového boha, čierne vlasy a tmavé oči. Ako rumunský gróf.

Jeremy študoval na bostonskej univerzite a hral za školu futbal. Faith chodila na Virgínsku techniku, študovala záhradnú architektúru. Vzhľadom na vzdialenosť, ktorá ich delila, a na ich vek nikto nečakal, že zostanú spolu. Všetci sme si po Jeremyho boku predstavovali nejakú modelku alebo hollywoodsku hviezdičku, vzhľadom na rodinné peniaze a jeho športové výkony, ako aj príťažlivý vzhľad. Faith bola zlatá, ale veď viete, ako to chodí. Dievča zostane, chlapec sa posunie ďalej. Boli by sme mali pre to pochopenie...

Ale nie, mýlili sme sa. Jeho rodičia sa sťažovali na astronomické účty za telefón a množstvo esemesiek, ktoré Jeremy posielal Faith, takmer akoby sa Ted a Elaine chválili – Vidíte, aký verný je náš syn? Aký je stály? Aký je zaľúbený do svojho dievčaťa?

Keď prišli Faith a Jeremy na prázdniny domov, prechádzali sa po meste ruka v ruke, usmievali sa na celý svet. Jeremy niekedy odtrhol kvietok z bohatých žardiniér pred pekárňou a strčil ho svojmu dievčaťu za ucho. Často ich bolo vídať na mestskej pláži, on s hlavou v jej lone, alebo na jazere v lodi jeho rodičov – Jeremy stál za Faith a ona kormidlovala, on ju objímal svalnatými ramenami. Ako vystrihnutí z turistického katalógu! Zdalo sa, že Faith urobila terno a, chvalabohu, že natrafila na mladého muža ako Jeremy – dosiaľ to nemala ľahké, chúďa dievča, Mel Stoakes ju musel vytiahnuť po tej hroznej havárii. Kvetinárka Laura Boothbyová sa rada vychvaľovala, koľko peňazí vyhadzuje Jeremy na kvety na výročie prvého rande s Faith, na jej narodeniny, na Svätého Valentína, a niekedy „len tak“. Podaktorí z nás si mysleli, že to je v krajine mennonitských fariem a yankeeovských rezervácií prehnané, ale Lyonovci pochádzali z Napa Valley, tak to bolo iné.

Niekedy ste mohli vidieť Faith s priateľkami u O‘Rourkovcov a jedna-dve z nich sa možno sťažovali na svojich nezrelých chlapcov, ktorí ich zanedbávali, podvádzali alebo klamali, rozchádzali sa s nimi cez esemesky alebo zmenou statusu na facebooku. A ak Faith prehodila nejaké súcitné slová, dievčatá len povedali: „Ty nemáš predstavu, o čom hovoríme, Faith! Ty máš Jeremyho,“ takmer akoby ju obviňovali. Už zmienka o ňom jej vyvolala na tvári zasnený úsmev, nehu v očiach. Faith príležitostne hovorila ľuďom, že vždy chcela takého dobrého muža, ako je jej otec, a veru sa zdalo, že takého našla. Hoci Jeremy bol ešte mladý, bol vynikajúci lekár a v prvých mesiacoch, odkedy si založil prax, všetky ženy v meste akoby zrazu mali zdravotné problémy. Trpezlivo ich vypočul, vždy sa milo usmial a pamätal si, čo mu ktorá hovorila naposledy.

Tri mesiace po skončení stáže, v jeden krásny septembrový deň, keď kopce boli sfarbené do červenozlatista a jazero sa trblietalo ako striebro, Jeremy kľakol na koleno a dal Faith trojkarátový diamantový zásnubný prsteň. Všetci sme sa to dopočuli a začali sme plánovať. Faithine dve sestry budú družičky, tá pekná Colleen O’Rourková bude hlavná družička. Jeremyho svedkom bude mladý Cooper, ak sa dostane domov z Afganistanu, a nebolo by krásne, keby vyznamenaný vojnový hrdina stál vedľa svojho starého futbalového spoluhráča? Bolo by to také romantické, také krásne... skutočne všetci sme sa usmievali už len pri tom pomyslení.

Teda si predstavte naše prekvapenie, keď tie dve deti stáli pred oltárom v Kostole Svätej Trojice a Jeremy Lyon sa priznal, že je gej.

Prvá kapitola

O tri a pol roka neskôr

Faith Hollandová odložila ďalekohľad, vzala podložku a odfajkla si položku na zozname. Žije sám. Clint hovoril, že je to tak, a pri preverovaní jeho pozadia mohla vychádzať iba z jeho mena na nájomnej zmluve, ale opatrnosti nikdy nie je nazvyš. Odpila si red bullu a poklopkávala prstami po volante auta svojej spolubývajúcej.

Kedysi by takýto scenár bol smiešny. Ale vzhľadom na jej minulosť sa zíde trochu menší prieskum. To vždy ušetrí čas, rozpaky, hnev a zlomené srdce. Napríklad ak bol muž gej, čo sa stalo nielen v Jeremyho prípade, ale aj v prípadoch Rafaela Santosa a Freda Beekera. Rafovi treba uznať jedno – nevedel, že Faith si myslí, že spolu chodia, on si myslel, že sa len kamarátia. Neskôr v ten mesiac, rozhodnutá ďalej skúšať, Faith to dosť rozpačito skúsila s Fredom, ktorý býval kúsok od nej a Lizy, a ten sa zatváril zdesene a šetrne jej vysvetlil, že aj on je na chlapcov. (Zhodou okolností ho dala dokopy s Rafaelom a tí dvaja odvtedy spolu chodili, takže aspoň niekto sa dožil šťastného konca.)

Ale to, že bol chlapec gej, nebol jediný problém. Brandon, s ktorým sa zoznámila na párty, sa jej zdal veľmi sľubný, no iba do druhého rande, keď mu zazvonil mobil.

„Toto musím prijať, to je môj díler,“ oznámil blažene. Keď si to Faith chcela ujasniť – iste nemá na mysli drogového dílera, alebo áno? –, odvetil, že samozrejme, koho iného by mal na mysli? Keď Faith nahnevane odišla, len za ňou zmätene hľadel.

Áno, ďalekohľad patril k starej škole. Ale keby použila ďalekohľad v Rafovom prípade, bola by videla jeho nádherné hodvábne závesy na oknách a dvojmetrový zarámovaný plagát Barbry Streisandovej. Keby bola sledovala Brandona, videla by, že sa stretáva s odpornými ľuďmi v autách, ktoré blikali reflektormi.

Odkedy sa prisťahovala do San Francisca, pokúsila sa chodiť s dvoma mladými mužmi. Jeden mal problémy s osobnou hygienou (aj toto by vedela, keby ho sledovala). Druhý sa na ňu vykašľal.

Preto ho sledovala.

Faith si vzdychla, pošúchala si oči. Ak toto nevyjde, Clint bude jej posledným útokom na istý čas, lebo už ju to ozaj unavovalo. Dlhé ponocovanie, namáhanie očí pri používaní ďalekohľadu, bolesť žalúdka od množstva kofeínu... bolo to únavné.

Ale Clint možno stál za to. Nebol gej, pracoval, nemal záznam v trestnom registri, neprichytili ho pri jazde pod vplyvom omamných látok, čo bol v San Franciscu vzácny úkaz. Možno by to na ich svadbe vyznelo ako milý príbeh. Takmer si vedela predstaviť, ako Clint hovorí: „Veru som netušil, že Faith v tej chvíli parkuje pred mojím domom, popíja red bull a porušuje zákony...“

S Clintom sa zoznámila pri práci – ju si objednali ako architektku, aby navrhla malý verejný park vo štvrti Presidio. Clint bol majiteľom spoločnosti, špecializovanej na záhradnú architektúru. Spolupracovalo sa jej s ním dobre, vždy chodil načas, jeho ľudia boli rýchli, svedomití. Okrem toho

Clintovi sa páčil Blue, Faithin zlatý retriever, a nevedela si predstaviť nič príťažlivejšie než muža, ktorý pokľakol a dovolil jej psovi, aby mu oblizoval tvár. Blueovi sa páčil (ale jemu sa páčil každý, bol to pes, ktorý by sa obtieral aj o nohu sériového vraha). Park pred dvoma týždňami slávnostne otvorili a po obrade ju Clint pozval na rande. Súhlasila, šla domov a začala pracovať. Starý dobrý google nenašiel pri jeho mene nijakú manželku (ani manžela). Bol tam záznam o manželstve istého Clintona Bundta z Owensu v štáte Nebraska, ale to bolo pred desiatimi rokmi a jej Clint Bundt po a) sa jej zdal primladý, aby bol ženatý desať rokov, po b) pochádzal zo Seattlu. Jeho stránka na facebooku bola výhradne pracovná. Hoci sa zmieňoval o svojom spoločenskom živote („Bol som v Oma’s na Devätnástej ulici, skvelé zemiakové placky!“), za posledných šesť mesiacov sa tam nevyskytla nijaká zmienka o manželke.

Na prvom rande sa Faith postarala, aby si ho preverili Fred a Rafael, lebo gejovia mali zvláštny radar na gejov. V utorok večer zašla s Clintom na drink a tí dvaja prišli do baru, otestovali Clinta a šli si sadnúť k stolu. Normálny chlap, napísal jej Rafael v esemeske, Fred s ním súhlasil a napísal: Hetero.

Na druhom rande (v piatok na obed) sa Clint ukázal ako šarmantný muž a prejavoval záujem, keď mu rozprávala o svojej rodine, o tom, aké to bolo byť najmladšia zo štyroch detí, o starých rodičoch, o tom, ako veľmi jej chýba otec. Clint jej zas porozprával o svojej bývalej snúbenici. Faith si svoj príbeh nechala pre seba.

Na treťom rande (v stredu večer zaujala taktiku „nechaj ho čakať, aby prejavil, nakoľko sa o teba zaujíma“) sa Clint usadil v príjemnom malom bare pri móle a znova vyhovel všetkým kritériám: odtiahol jej stoličku, pochválil jej šaty, ale nie priveľmi detailne (poznámka: Pekné šaty v nej nevyvolala poplašné zvonenie, ako keby povedal: To je Bagdley Mischka? Ach, tú značku zbožňujem!). Pohládzal ju po chrbte ruky a ukradomky jej pokukoval do výstrihu, čo bolo dobré. Keď sa jej Clint spýtal, či ju môže odviezť domov, čo bola, samozrejme, šifra sexu, odmietla.

Clint prižmúril oči, akoby prijal jej výzvu. „Brnknem ti.

Máš cez víkend čas?“

Prešiel ďalšou skúškou. Cez víkend voľný. Faith pocítila šteklenie v žalúdku, na štvrtom rande nebola od osemnástich rokov. „Myslím, že v piatok mám voľno,“ zamrmlala. Stáli na chodníku, čakali na taxík a okolo nich prechádzali prúdy turistov do suvenírových obchodov, aby si kúpili mikiny, lebo sa dali oklamať, že koniec augusta v San Franciscu znamená leto. Vtedy sa k nej Clint naklonil a pobozkal ju. Bol to fajn bozk. Veľmi skúsený. Ten bozk má potenciál, pomyslela si Faith. Vtom sa z chmár dobre známej hmly vynoril taxík a Clint ho privolal.

V prípravách na štvrté rande – možno to rande, keď sa konečne vyspí s niekým iným než s Jeremym – tu teraz parkovala pred jeho domom, ďalekohľad namierený na jeho okná. Zdalo sa jej, že pozerá bejzbal.

Načase zavolať sestre.

„Prešiel,“ povedala Faith namiesto pozdravu.

„Máš problém, zlato,“ odvetila Pru. „Otvor si srdce a všetky tie kecy. Už je to večnosť, čo si chodila s Jeremym.“

„Toto nemá s Jeremym nič spoločné,“ Faith si nevšímala sestrino odfrknutie. „Ale mám trochu obavy z jeho mena. Clint Bundt. Znie to akosi prudko. Clint Eastwood je v pohode, ale toto... ja neviem. Clint a Faith. Faith a Clint. Faith Bundtová.“ Neznelo to tak príjemne ako povedzme Faith a Jeremy alebo Jeremy a Faith. Niežeby silou-mocou lipla na minulosti...

„Mne sa to zdá v pohode,“ poznamenala Pru.

„Áno, lebo ty si Prudence Vanderbeeková.“

„No a...?“ zatiahla Pru milo a žula Faith do ucha.

„Clint a Faith Bundtovci. Je to trochu... mimo.“

„No dobre, tak sa s ním rozíď. Alebo ho vezmi na súd a donúť ho, aby si zmenil meno. Počuj, musím končiť. Tu na farme už máme o tomto čase večierku.“

„Okej, vystískaj za mňa deti,“ povedala Faith. „Povedz Abby, že jej pošlem link na tie topánky, na ktoré sa pýtala. A povedz Nedovi, že je stále môj drobček, hoci na papieri je už dospelý.“

„Ned!“ zakričala jej sestra. „Faith hovorí, že si stále jej drobček.“

„Juchú,“ ozval sa synovcov hlas.

„Musím ísť, kočka,“ oznámila Pru. „Počuj, prídeš na oberačku?“

„Myslím, že áno. Teraz nemám na dohľad nijaké otváranie parku.“ Hoci Faith si zarábala na živobytie ako záhradná architektka, väčšinu práce robila na počítači. Jej prítomnosť sa vyžadovala iba v poslednom štádiu prác. Okrem toho oberačka stála za to, aby sa vrátila domov.

„Super!“ potešila sa Pru. „Počuj, uber plyn, pokiaľ ide o toho chlapa, uži si to a ozvi sa. Ľúbim ťa.“

„Aj ja ťa ľúbim.“

Faith si znova logla red bullu. Pru má pravdu. Koniec koncov jej najstaršia sestra bola šťastne vydatá už dvadsaťtri rokov. A kto iný jej mohol poradiť v srdcových záležitostiach? Keby zavolala svojej druhej sestre Honor, iba by márnila čas, tá by sa s ňou bavila, len keby volala z nemocnice. Jack bol ich brat, a teda bol v tomto smere nepoužiteľný. A otec... otec stále smútil za mamou, hoci zomrela pred devätnástimi rokmi.

Pocit viny bol až priveľmi známy.

„Toto dokážeme,“ povedala si Faith a zmenila tému.

„Dokážeme sa znova zaľúbiť.

Vždy lepšie, než keby bol Jeremy Lyon jej prvou a jedinou láskou.

V spätnom zrkadle zachytila svoju tvár, ten výraz zmätku a ľútosti, ktorú vždy cítila pri spomienke na Jeremyho.

„Dočerta, Levi,“ zašepkala, „nemohol si držať zobák?“

Keď sa Faith o dva dni chystala večer na rande, prebleslo jej hlavou, že Clint Bundt je rozhodne hoden tých desiatich minút námahy, čo jej trvalo, kým si oholila nohy, a šiestich minút, kým sa napratala do zoštíhľujúcej spodnej bielizne z mikrovlákna, ktorú si kúpila minulý mesiac cez internetový obchod QVC. (Nádej. Trvá večne.) Clint vybral na rande elegantnú thajskú reštauráciu s jazierkom s rybičkami pri vchode, s červenými hodvábnymi nástennými závesmi, ktoré dodávali miestnosti lichotivé svetlo. Sedeli v útulnom boxe do U. Aké romantické, pomyslela si Faith. Aj jedlo bolo veľmi dobré, ani nehovoriac o lahodnom chardonnay Russian River.

Clintovi znova blúdil pohľad do jej výstrihu. „Mrzí ma to,“ nadhodil, „ale vyzeráš na zjedenie.“ Uškrnul sa ako nezbedný chlapec a Faith pocítila šteklenie v lone. „Musím ti povedať,“ pokračoval, „že už v prvej sekunde, čo som ťa videl, som mal pocit, akoby mi tresli po hlave polenom.“

„Naozaj? To je milé,“ Faith si chlipla vína. Pokiaľ si spomínala, vtedy mala na sebe špinavé džínsy, pracovné baganče a bola premočená na kožu. V daždi presúvala nejaké rastliny, aby vyhovela pánovi z mestskej rady, ktorý sa obával, že v parku bude dochádzať k únikom vody (úniky boli nulové, prosím pekne, je predsa naslovovzatá záhradná architektka).

„Nebol som si istý, či sa zmôžem na slovo,“ dodal Clint.

„Určite som vyzeral ako hlupák.“ Ostýchavo na ňu pozrel, akoby pripúšťal, že je po uši zaľúbený.

A ona si pritom vôbec nevšimla, že bol... no... očarený. Tak už to chodí, nie? Láska príde vtedy, keď sa nedívate, pravda, s výnimkou miliónov ľudí, ktorí si našli partnerov na stránke Match.com, ale no a čo? Znelo to dobre.

Prišiel čašník, vzal im taniere od večere a položil na stôl podnos s kávou, mliekom a cukrom. „Našli ste na jedálnom lístku nejaký dezert, na ktorý by ste mali chuť?“ spýtal sa s úsmevom. Lebo skutočne boli rozkošný párik.

„Čo tak mangové crème brûlée?“ navrhol Clint. „Neviem, či prežijem, keď sa budem dívať, ako ho ješ, ale bola by to krásna smrť.“

No, páni, cítila otrasy na stupni 6,8 Richterovej stupnice.

„Crème brûlée znie dobre,“ povedala Faith a čašník náhlivo odkráčal.

Clint sa prisunul bližšie a objal ju okolo pliec. „V tých šatách vyzeráš úžasne,“ zamrmlal a prešiel jej prstom po výstrihu. „Aké mám šance, že mi neskôr dovolíš, aby som ti ich vyzliekol?“ Pobozkal ju na krk.

Ach, priam sa roztápala! Ďalší bozk. „Šance sú čoraz lepšie,“ vydýchla.

„Veľmi sa mi páčiš, Faith,“ zašepkal, pričom jej hryzkal ucho, až ňou prebehla elektrina.

„Aj ty sa mi páčiš,“ odvetila a pozrela mu do pekných hnedých očí. Zašiel prstom nižšie a ona cítila, ako celá horí, a zrejme jej naskočili na tvári červené fľaky, čo bola kliatba červenovlások. Dofrasa! Obrátila k nemu tvár a pobozkala ho na pery. Bol to nežný, sladký, vláčny bozk.

„Prepáčte, že ruším, holúbkovia,“ ozval sa čašník. „Mňa si nevšímajte.“ So vševediacim úsmevom položil dezert na stôl.

„Tu je!“

Pri tom výkriku sa všetci traja strhli. Clint zrazil lakťom jej pohár a víno sa rozlialo po obruse.

„Dočerta,“ zahrešil Clint a odtiahol sa od nej.

„Z toho si nič nerob,“ upokojovala ho Faith. „Mne sa to stáva každú chvíľu.“

Ale Clint sa nedíval na víno.

Pri ich boxe stála žena s krásnym chlapčekom na rukách. „Toto zanedbáva kvôli tebe, ty kurva!“

Faith sa obzrela, kde je tá kurva, ale videla iba stenu. Potom uprela pohľad na ženu, zhruba v jej veku – bola veľmi pekná, blond vlasy a líca červené od zúrivosti. „To sa... to sa rozprávate so mnou?“ spýtala sa.

„Áno, s tebou, kurva! Toto zanedbáva, keď večeria s tebou! Nášho syna! Naše dieťa!“ Zatriasla batoľaťom na dôkaz svojich slov.

„Hej, netraste toho malého,“ upozornila ju Faith.

„Ty ma nepoučuj, kurva!“

„Mami, dolu!“ zavelilo dieťa. Žena poslúchla a založila si ruky na (štíhle) boky. Čašník zachytil Fathin pohľad a urobil grimasu. Pravdepodobne bol gej, a preto jej spojenec.

Faith zatvorila ústa. „Ale ja som ne... Clint, ty nie si ženatý, však?“

Clint zdvihol ruky, akoby sa vzdával. „Bejbi, nehnevaj sa,“ povedal žene. „Je to moja kolegyňa a...“

„Ach bože, ty si ženatý!“ vyhŕkla Faith. „Odkiaľ si? Si z Nebrasky?“

„Áno, sme z Nebrasky, kurva!“

„Clint!“ zhíkla Faith. „Ty bas...“ Spomenula si na dieťa, ktoré sa na ňu vážne dívalo, potom nabrala na prst crème brûlée a strčila mu ho do úst.

„Veľmi ma to mrzí,“ povedala Faith pani Bundtovej (aspoň Faith nebude nosiť to meno). Chlapček vyprskol dezert a načiahol sa za vrecúškami cukru. „Nevedela som...“

„Sklapni, kurva! Ako sa opovažuješ zvádzať môjho manžela? Ako sa opovažuješ?“

„Ja som ho ne... nič také som nerobila, jasné?“ vyhlásila Faith, zdesená, že tento rozhovor sa odohráva pred očami malého dieťaťa (vyzeral ako malý Hobbit, rozkošne oblizoval cukor z vrecúška).

„Ty fľandra, ty kurva.“

„V skutočnosti to váš manžel...“ začala Faith upäto. Znova si spomenula na dieťa. „Spýtajte sa čašníka. Však...?“ Áno, áno, ten priateľský čašník ti to určite potvrdí.

„Ehm... kto platí?“ spýtal sa. Asi tak to vyzerá s láskou, ktorú vyvoláva v gejoch.

„Bola to pracovná večera,“ vyhŕkol Clint. „Balila ma a ja som to nečakal, nevedel som, čo mám robiť. Tak poďme domov, zlato.“

„Pod domovom zrejme nemáš na mysli ten staromládenecký pelech v Noe Valley, čo?“ vyprskla Faith.

Clint si ju nevšímal. „Ahoj, Finn, ako sa máš, kamoš?“ Postrapatil chlapčekovi vlasy, potom vstal a ľútostivo, dôstojne na ňu pozrel. „Mrzí ma to, Faith,“ vyhlásil vážne.

„Som šťastne ženatý muž a mám krásnu rodinku. Obávam sa, že už nebudeme môcť spolupracovať.“

„Bez problémov,“ odsekla upäto.

„Tak ti treba, kurva, keď sa usiluješ rozbíjať rodinu!“ Založila si ruky v bok a vykrútila nohu celkom ako Angelina Jolie.

„Ahoj, kurva,“ povedal chlapček a otvoril ďalšie vrecúško cukru.

„Ahoj,“ odvetila. Skutočne bol rozkošný.

„Nerozprávaj sa s mojím synom!“ vykríkla pani Bundtová. „Nechcem, aby sa kurva ako ty prihovárala môjmu dieťaťu!“

„Pokrytec,“ zamrmlala Faith.

Clint vzal na ruky chlapčeka, tomu sa ešte v poslednej chvíli podarilo vziať si ďalšie vrecúška cukru.

„Ak ťa ešte niekedy uvidím v blízkosti môjho manžela, kurva, oľutuješ to,“ zasyčala pani Bundtová.

„Ja nie som nijaká kurva, jasné?“ vyštekla Faith.

„Veru si,“ manželka jej ukázala prostredník. Potom sa jej Bundtovci obrátili chrbtom a odišli od stola.

„Nie som!“ kričala Faith. „Tri roky som s nikým nespala, jasné? Nie som kurva!“ Chlapček jej veselo zakýval z otcovho pleca a Faith mu odkývala.

Bundtovci odišli. Faith schytila pohár s vodou a odpila si, potom si ho priložila na rozpálené líca. Srdce jej tak búšilo, až jej bolo nevoľno.

„Tri roky?“ spýtal sa jeden z hostí.

Čašník jej priniesol účet. „Prídem si po to, keď budete pripravená,“ povedal. No skvelé! Navyše musí zaplatiť za večeru.

„Dala by som vám oveľa väčší tringelt, keby ste ma boli podporili,“ prehodila a zalovila v kabelke po peňaženke.

„V tých šatách skutočne vyzeráte skvele,“ poznamenal.

„Neskoro.“

Keď zaplatila účet (ďakujem, Clint, že si objednal víno za 75 dolárov), vyšla do vlhkého, studeného sanfranciského povetria a vykročila peši. Do jej bytu to nebolo ďaleko, hoci cupkala na ihličkách. Sanfranciské ulice, to nie je nič v porovnaní so strmými kopcami doma. Navyše je to dobré na srdce. Cvičenie naštvanej ženy. Dupot odmietnutej. Na nábreží bolo rušno, čajky škrekotali, z každého baru či reštaurácie burácala hudba a naokolo počula aj desať rozličných jazykov.

Doma bude počuť iba svrčky a húkanie sovej rodiny, ktorá žila na starom javore na kraji cintorína. Vo vzduchu sa bude vznášať sladká aróma hrozna podfarbená vôňou horiaceho dreva, lebo večer už býva chladno. Z okna svojej bývalej izby dovidí až k jazeru Keuka. Celé detstvo sa hrávala v lesoch a na poliach, dýchala čistý vzduch západného New Yorku, plávala v ľadovcových plesách. Práve preto sa stala záhradnou architektkou, lebo mala veľmi rada prírodu – usilovala sa prilákať ľudí, aby si ju väčšmi užívali, a chcela ich vytrhnúť zo zajatia domov.

Možno je načase vážne porozmýšľať o návrate domov. To vždy plánovala – žiť v Manningsporte, vychovávať deti, bývať blízko súrodencov a otca.

Clint Bundt. Ženatý chlap s deckom. Hotový hemoroid. No, o chvíľu bude doma pri svojom psovi. Liza bude pravdepodobne vonku so svojím úžasným Mikom, takže Faith si bude môcť pozrieť Skutočné gazdinky a zjesť zmrzliny do sýtosti.

Prečo je také ťažké nájsť správneho chlapa? Nezdalo sa jej, že by bola veľmi prieberčivá. Ibaže chcela muža, ktorý by nebol gej, ženatý, nemorálny alebo priveľmi nízky. Niekoho, kto sa na ňu bude dívať... no, ako kedysi Jeremy. Jeho tmavé hrejivé oči jej hovorili, že je to najlepšie, čo ho v živote postretlo, a vždy mal pre ňu pripravený úsmev. Nikdy ani na chvíľu nezapochybovala, že ju naozaj ľúbi.

Vtedy jej zazvonil mobil a vybrala ho z kabelky. Honor.

„Ahoj,“ povedala vyplašene, vždy sa zľakla, keď jej zavolala táto sestra. „Ako sa máš?“

„Rozprávala si sa v poslednom čase s otcom?“ skočila jej do reči.

„Ehm... áno. Rozprávame sa takmer každý deň.“

„Tak predpokladám, že si počula o Lorene.“

Faith sa vyhla peknému chlapcovi v tričku s obrázkom bejzbalistu Dereka Jetera. „Aj ja fandím Yankees,“ povedala mu s úsmevom. Zamračil sa a chytil za ruku podráždenú ženu vedľa seba. Chápem, kamoš, padám. Len som chcela byť priateľská. „Kto je Lorena?“ spýtala sa sestry.

Honor vzdychla. „Faith, možno by si mala prísť domov, kým sa otec neožení.“

Druhá kapitola

Levi Cooper, šéf celého manningsportského policajného oddelenia, ktoré zahŕňalo dva a pol človeka, sa usiloval dať ľuďom pokoj. Naozaj. Dokonca aj turistom s olovenými nohami a s nálepkami Red Sox na nárazníkoch, ktorí vôbec nerešpektovali rýchlostné obmedzenia. Zaparkoval hliadkovacie auto tak, aby bolo dobre vidieť aj radar – Zdravím, vitaj v Manningsporte, ideš priveľmi rýchlo a ja som tu, aby som ti to pripomenul, tak spomaľ, kamoš. Mesto žilo z návštevníkov a september tu bol hlavnou turistickou sezónou. Lístie sa začínalo červenať, celý týždeň prichádzali a odchádzali autobusy a každý vinohradník na okolí usporiadal nejakú akciu.

Ale zákon je zákon.

Okrem toho práve prepustil Colleen O’Rourkovú, dal jej prísnu kázeň a varovanie. Tvárila sa veľmi kajúcne.

Takže dnes už nemôže tolerovať nijakého previnilca, ktorý prekročil povolenú rýchlosť. Napríklad tohto. Ten prekročil rýchlosť o dvadsaťpäť kilometrov za hodinu. Nebol to domáci, aj na tú diaľku videl poznávaciu značku. To auto bola krikľavožltá Honda Civic a teraz uháňala rýchlosťou sedemdesiat kilometrov za hodinu, a to v zóne, kde bola povolená len štyridsiatka. Čo ak je vonku Carol Robinsonová a jej veselá partia geriatrických pacientov? Alebo čo ak sa malý Nebbins bicykluje na ceste? Odkedy bol šéfom polície v Manningsporte, nestala sa tam nijaká vážna nehoda a chcel, aby to tak aj zostalo.

Žlté auto presvišťalo okolo neho, vodička sa ani nedotkla brzdy. Na hlave mala bejzbalovú šiltovku, na očiach veľké okuliare. Žena! Levi vzdychol, rozsvietil svetlá, spustil sirénu a vyrazil. Zdalo sa, že si ho nevšimla. Znova spustil sirénu. Vodička pochopila, že komunikuje s ňou, a zastavila. Levi vzal do ruky pokutový blok a vystúpil z auta. Zapísal si číslo, prešiel na stranu vodičky a tá spustila okienko.

„Vitaj v Manningsporte,“ povedal. Neusmial sa.

Dočerta!

Bola to Faith Hollandová. Z okna vystrkoval hlavu obrovský zlatý retriever, zaštekal a blažene zavrtel chvostom.

„Levi,“ povedala, akoby sa videli pred týždňom u O’Rourkovcov.

„Hollandová. Na návšteve?“

„Páni, ty si génius! Ako si to uhádol?“

Pozrel na ňu, netváril sa pobavene a chvíľu počkal. Zabralo to, líca jej očerveneli, a odvrátila pohľad. „Takže si išla sedemdesiatkou na mieste s povolenou štyridsiatkou,“ poznamenal.

„Myslela som, že tu je povolená päťdesiatka,“ namietla.

„Vlani sme ju zrušili.“

Pes zakňučal, a tak ho Levi potľapkal – pes sa pokúsil dostať k nemu ponad Faithinu hlavu.

„Blue, sadni!“ prikázala mu Faith.

Blue, jasné. Ten istý pes, ktorého mala už pred rokmi.

„Levi, čo keby sme to vyriešili poučením. Mám v rodine, ehm, naliehavú udalosť, takže keby si mohol na chvíľu zabudnúť, že si policajt, bolo by to super.“ Upäto sa naňho usmiala, takmer sa im stretli pohľady, potom si zastrčila vlasy za uši.

„Akú naliehavú udalosť?“ spýtal sa.

„Môj starý otec sa... ehm... necíti dobre. Starká si robí obavy.“

„Je možné, že by si klamala v takej veci?“ spýtal sa. Levi dobre poznal starých Hollandovcov, každý týždeň predstavovali asi desať percent jeho práce. A ak je na tom pán Holland skutočne tak zle, stavil by sa, že pani Hollandová mu už vyberá pohrebný oblek a plánuje výletnú plavbu.

Faith vzdychla. „Pozri, Levi, práve som priletela nočným lietadlom zo San Francisca. Mohol by si prižmúriť oko? Mrzí ma, že som prekročila rýchlosť.“ Poklopkala prstami po volante. „Beriem na vedomie tvoje varovanie. Môžem už ísť?“

„Vodičský a technický preukaz si prosím.“

Zatvorila oči a pokrútila hlavou. „Vidím, že si sa vôbec nezmenil.“

„Vodičský a technický preukaz si prosím. A vystúp z motorového vozidla.“

Zamrmlala si čosi popod nos, zalovila v priehradke, pritom sa jej tričko vytiahlo z džínsov a odhalilo smotanovú pokožku. Zdalo sa, že revolúcia vo fitnes ju obišla. Ale ona vždy bola trochu bacuľka, vlastne odkedy si ju pamätal. Pes využil príležitosť znova vystrčiť hlavu, a tak ho Levi poškrabkal za uchom.

Faith zabuchla príklop na priehradke, strčila Levimu do ruky nejaké papiere, vystúpila z auta a takmer doňho vrazila dverami. „Zostaň, Blue!“ Na Leviho ani nepozrela.

Pozrel na jej vodičský, potom na ňu.

„Áno, je to blbá fotka,“ vyprskla. „Chceš vzorku tkaniva?“

„To nebude potrebné. Ale vodičský preukaz máš neplatný. To je ďalšia pokuta.“

Prižmúrila oči a prekrížila ruky na hrudi. Ešte vždy mala nádherné poprsie.

„Ako bolo v Afganistane?“ spýtala sa a hľadela mu pritom ponad plece.

„Skutočne úžasne. Rozmýšľam, že si tam kúpim letné sídlo.“

„Vieš, o čom premýšľam, Levi? Prečo sú niektorí ľudia takí otravní ako hemoroidy? Neuvažuješ o tom niekedy?“

„Áno. Uvedomuješ si, že odporovať predstaviteľovi zákona je trestný čin?“

„Naozaj? To je fascinujúce! Mohol by si to vybaviť, prosím ťa? Chcem vidieť rodinu.“

Podpísal papier a podal jej ho. Zložila ho a hodila do auta. „Už môžem ísť, pán policajt?“

„Teraz som veliteľ polície,“ podotkol.

„No super!“ Sadla do auta a odišla. Nie veľmi rýchlo, ale ani pomaly.

Levi sa za ňou díval a vydýchol si. Išla hore k vinohradu Volavka, ktorý jej rodina vlastnila, odkedy bola Amerika v plienkach, k veľkému bielemu domu na Kopci, ako sa volali tie končiny.

Faith Hollandovú poznal odnepamäti, ešte v čase, keď sa v škole objímala s kamarátkami aj šesť ráz za deň, akoby sa nevideli celé týždne, nie dve hodiny. Pripomínala mu šteniatko, ktoré sa usilovalo získať si v útulku nádejných majiteľov. Vezmite si ma! Vezmite si ma! Som veľmi milá! Jessica, Leviho stará suseda na parkovisku karavanov a príležitostná frajerka počas strednej školy, jej dala meno Supersladká princezná, lebo vždy nosila volánikové šaty pastelových farieb. A keď Faith začala chodiť s Jeremym, bolo to, akoby jedol plnú misku cereálií Lucky Charms poliatych sirupom, takých sladkých, až z toho človeka boleli zuby. Až sa čudoval, že jej okolo hlavy nelietali modré vtáčiky, symboly šťastia.

Zvláštne, že si nevšimla, že jej chalan je gej.

Levi vedel, že počas tých rokov prichádzala domov – na Vianoce a na Deň vďakyvzdania, niekedy aj na víkend, ale jej návštevy boli vždy krátke a sladké. Rozhodne sa nikdy nezastavila na policajnej stanici, hoci Levi mal priateľské vzťahy s jej rodinou. Niekedy ho jej starí rodičia pozvali na večeru, keď ho zavolali do domu, a raz za čas si s jej otcom alebo bratom vypil pivo u O’Rourkovcov. Ale Faith nikdy nezišlo na um zastaviť sa na kus reči.

A pritom raz dávno mu zaspala s hlavou v lone, dehydrovaná od plaču.

Levi znova nasadol do hliadkovacieho auta. Má kopu roboty. Nemá zmysel vracať sa do minulosti.

Faith zaklopala na zadné dvere otcovho domu a s radosťou čakala reakciu. „Som doma!“ zakričala.

„Faith! Ach, zlato, konečne!“ ozvala sa starká a s dupotom bežala k nej. „Ale ideš neskoro! Nepovedala som ti, že večera je na obed?“

„Trochu som sa zdržala,“ nechcela sa zmieniť o tom hroznom Levim Cooperovi.

Abby – teraz mala šestnásť a bola veľmi pekná – sa jej vrhla okolo krku a zahŕňala ju lichôtkami: „Páčia sa mi tvoje náušnice, tak krásne voniaš, môžem prísť bývať k tebe?“ Starý otec ju vybozkával na obe líca a vyhlásil, že je jeho najkrajšie dievča. Faith pritom vdychovala príjemnú vôňu hrozna a liečivej masti Bengay. Ned ju priateľsky objal, hoci mal už dvadsaťjeden a zniesol aj to, že mu postrapatila vlasy. Pru ju takisto silno vyobjímala.

V miestnosti bolo ešte vždy silno cítiť maminu neprítomnosť.

A napokon sa dostal na rad otec, čakal na svoju príležitosť, aby ju objal sólo. „Ahoj, srdiečko,“ povedal a Faith stislo pri srdci.

„Chýbal si mi, oci.“

„Si krásne, dievčatko.“ Prešiel jej fľakatou rukou po vlasoch a usmial sa.

„Pani Johnsonová tu nie je?“ spýtala sa Faith.

„Dnes má voľno,“ odvetil otec.

„Aha, áno. Ale nevidela som ju od júna,“ poznamenala Faith.

„Nepáči sa jej priateľka starého otca,“ zašepkala jej Abby, keď hladila Bluea.

„Ahoj, sestrička,“ Jack jej podal pohár vína.

„Ahoj, môj obľúbený brat,“ odvetila a dala si výdatný dúšok.

„Nepi to ako malinovku, srdiečko,“ dohováral jej otec.

„Nezabúdaj, že sme vinári.“

„Prepáč, oci,“ odvetila Faith. „Má príjemnú arómu čerstvo pokosenej trávy, sýtu maslovú textúru a cítim aj podtón marhúľ s náznakom citróna. Skvelé.“

„Dobré dievča,“ povedal otec. „A necítiš vanilku? Honor vravela, že v tom cíti vanilku.“

„Rozhodne.“ Faith by nikdy neprotirečila Honor, ktorá riadila všetko vo vinici Volavka. „Mimochodom, kde je Honor?“

„Telefonuje ako vždy,“ vyhlásila starká zachmúrene. Mala sklony nedôverovať ničomu, čo vynašli po roku 1957.

„Poďme do jedálne, aby nám to nevychladlo.“

„Myslela som to vážne, keď som sa spytovala, či u teba nemôžem bývať,“ poznamenala Abby. Prudence vzdychla a odpila si svojho vína. „Okrem iného,“ pokračovala Abby, „by som si mohla nahlásiť trvalý pobyt v Kalifornii a mohla by som chodiť na niektorú tamojšiu úžasnú školu za polovičné poplatky. Chápeš, mami, chcem vám s ockom ušetriť peniaze.“

„A kde je Carl, môj obľúbený švagor?“ spýtala sa Faith.

„Skrýva sa,“ odvetila Pru.

„Ale no toto! Ty si určite Faith!“ Zaburácal ženský hlas, keď sa otvorili dvere do kúpeľne a v pozadí zahučal splachovač.

Faith otvorila ústa, potom ich zatvorila. „Ach, ja... no, ja som... Predpokladám, že vy ste Lorena.“

Žena, pred ktorou ju varovala Honor, stála za pohľad: vlasy čierne ako žúžoľ, očividne odfarbené, mejkap tak nahrubo, že by sa doň dalo tesať, a zavalité telo napratané do priliehavého trička s leopardím vzorom, ktoré odhaľovalo až desivo detailne jej kypré tvary.

Žena si strčila do výstrihu pero, triaslo sa tam ako injekčná striekačka. „Len som si dofarbila korienky,“ oznámila. „Chcela som urobiť dojem na našu princezničku. Tak vitaj! Objím nás!“

Keď ju Lorena objala v pevnom zovretí pytóna, Faith doslova vyrazila dych. „Teší ma,“ pípla a Pru na ňu veľavýznamne pozrela.

„Mohli by sme sa, prosím, najesť ešte pred mojou smrťou?“ ozval sa starý otec. „Táto stará žena mi nedovolila dať si ani kúsok syra. Zomieram od hladu.“

„Tak teda zomri,“ odvetila starká. „Nikto ti nebráni. Ani si to nevšimnem.“

„No, Phyllis Nebbinsová by si to určite všimla. Pred dvoma mesiacmi dostala nový bedrový kĺb, Faithie, už znova vyzerá na sedemdesiatpäť, a keď sa prechádza po vonku s vnukom, vždy sa milo usmieva. Teší ma, keď vidím šťastnú ženu.“

Starká plesla na stôl masívnu misu so slanými zemiakmi. „Ja budem šťastná, až keď zomrieš.“

„No krása, starká,“ poznamenal Ned.

„Vy dvaja ste fakt čísla!“ zvrieskla Lorena. „Páči sa mi to!“

Faith si sadla a vdýchla vôňu starkinej šunky, slaných zemiakov a domova.

Pri vinici Volavka stáli dva domy: starý dom, kde žili starká a starký, čo bola stará koloniálna rezidencia, ktorú postavili v roku 1781 a odvtedy ju dva razy rekonštruovali, raz, keď zavádzali vodoinštalačné potrubie, a druhý raz v roku 1932. Faith a jej súrodenci vyrástli v novom dome, pôvabnom, no rozvŕzganom starom federalistickom dome z roku 1873, kde žil otec s Honor a pani Johnsonovou, gazdinou, ktorá u nich bývala od maminej smrti.

A keď už bola reč o Honor... „Ospravedlňujem sa vám všetkým,“ povedala, potom zastala a letmo pobozkala Faith na líce. „Konečne si tu.“

„Ahoj, Honor.“ Nevšímala si miernu výčitku.

Pru bola od nej staršia o šestnásť, Jack o osem rokov a najmladšia sestra sa im zdala rozkošná, hoci trochu neschopná (Faith to nikdy neprekážalo, lebo v minulosti sa vďaka tomu vyhla mnohých prácam). Zato Honor... bola o štyri roky staršia a Faith bola pre rodinu prekvapením. Honor možno nikdy neodpustila Faith, že jej ukradla titul rodinného maznáčika.

Ale pravdepodobnejšie bolo, že sa nikdy nevedela preniesť cez skutočnosť, že Faith zavinila smrť ich matky.

Faith mala epilepsiu, prvý raz jej ju diagnostikovali, keď mala päť rokov. Jack raz nakrútil jej záchvat (typický chlapec) a Faith bola zdesená, keď videla, že vôbec nevníma svet okolo seba, svaly sa jej mykajú, v očiach má neprítomný pohľad ako mŕtva krava. Constance Hollandová bola zrejme zaujatá takýmto záchvatom a nezbadala auto, ktoré do nich vrazilo, a tak prišla mama o život. Honor to Faith nikdy neodpustila... a Faith jej to nezazlievala.

„Prečo tam len tak sedíš, Faith?“ spýtala sa starká. „Jedz, srdiečko. Ktovie, čo ješ v tej Kalifornii.“ Stará mama jej podala misu s údeným mäsom, so slanými zemiakmi poliatymi maslom, so zelenou fazuľkou s maslom a citrónom a dusenou mrkvou (s maslom). Faith mala pocit, že už pri pohľade na to jedlo pribrala kilo.

„Tak teda, Lorena, vy a môj otec ste...?“ spýtala sa Faith, zatiaľ čo starí rodičia sa hádali, koľko soli si môže dať starý otec na beztak dosť slané jedlo.

„Mimoriadne dobrí priatelia, srdiečko, mimoriadne dobrí,“ vyhlásila tá žena a napravila si mohutné poprsie. „Však, Johnny?“

„Veru áno,“ súhlasil prívetivo. „Veľmi ťa túžila spoznať, Faith.“

Honor vravela, že Lorena Creechová sa zoznámila s ich otcom pred mesiacom počas prehliadky vinohradu. Všetci ľudia v okolí vedeli, že John Holland bol zdrvený z manželkinej smrti, nikdy nechcel s nikým chodiť, bol šťastný so svojimi deťmi, starými rodičmi a s hroznom. Všetky pokusy o nadviazanie vzťahu jemne odmietal hneď v začiatku a všeobecne prevládal názor, že John Holland junior zostane do konca života vdovcom.

A vtedy sa na scéne zjavila Lorena Creechová, jasná zlatokopka z Arizony, a rozhodne nebola kandidátka na nevlastnú matku. Všetci traja mladí Hollandovci to prediskutovali s otcom a ten sa len zasmial a odmietol ich obavy. A hoci otec mal mnohé prednosti, premýšľala Faith, keď sa dívala, ako Lorena podržala strieborný príbor na svetle, nebol veľmi všímavý. Nikto nemal nič proti tomu, aby si otec našiel milú ženu a oženil sa s ňou, ale nikto nechcel, aby Lorena spávala v posteli ich mamy.

„Tak koľko hektárov tu máte?“ spýtala sa Lorena a schuti zahryzla do údeného mäsa. Nenápadná.

„Dosť,“ odvetila Honor ľadovo.

„Možno ich rozdeliť?“

„Rozhodne nie.“

„No, niečo sa dá podeliť, zlatko,“ opravil dcéru otec. „Samozrejme, iba cez moju mŕtvolu. Dáš si ešte fazuľku, Lorena?“

„Toto je milé!“ zvolala Lorena. „Celá rodinka pospolu! Môj nebohý manžel bol sterilný, Faith. Ako chlapec utrpel zranenie. Traktor zacúval, pomliaždil mu tie partie, a tak sme nikdy nemohli mať deti, hoci sme na tom tvrdo pracovali, dočerta!“

Starká civela na Lorenu ako na hada na záchode. Jack dopil víno.

„Dajte si ešte údené mäso, zlatko.“ Posunul misu po stole k Lorene, tá mala očividne dobrý apetít, netrápila ju štíhla línia.

„Tak teda, Faith,“ ozval sa Jack, „otec hovoril, že tu chvíľu zostaneš.“

Faith prikývla a utrela si ústa. „Áno, konečne opravím tú starú maštaľ hore na Rose Ridgei. Zostanem tu asi dva mesiace.“ Tak dlho naposledy zostala, keď prežila ten svadobný debakel. Pri tej spomienke sa trochu vyplašila.

Table of Contents

Start

Prológ

Prvá kapitola

Druhá kapitola