Danielle Steel

PRODIGAL SON

Copyright © 2015 by Danielle Steel

Translation © 2016 by Zuzana Gašparovičová

Jacket design © 2016 by Soňa Šedivá

Slovak edition © 2016 by Ikar

ISBN 978-80-551-4630-0

Svojim milovaným deťom

Beatie, Trevorovi, Toddovi, Samovi, Victorii, Vanesse,

Maxxovi a Zare.

Zlo, žiaľ, medzi nami existuje.

Nevidíme ho, nepočujeme, často ani neodhalíme,

no aj tak je stále prítomné,

mocné a ťažko poraziteľné.

Kiežby vám zlo nikdy neublížilo

v žiadnej svojej podobe. Múdro si pred seba postavte

štít a chráňte sa pred jeho škodlivým vplyvom.

Kiežby vás na ceste životom stretlo len dobro a láska.

Dobro je mocnejšie než zlo.

Moja nekonečná láska vás bude sprevádzať

a zohrievať v temných dňoch.

Mama (DS)

… lebo tvoj brat bol mŕtvy a ožil;

bol stratený a našiel sa.

Lukáš 15:32

Kapitola 1

Peter McDowell sedel vo svojej pracovni. Všade navôkol sa povaľovali škatule s papiermi a kancelárskymi potrebami. Mal za sebou najhorší týždeň v živote. Posledný mesiac prežívali všetci na Wall Street nočnú moru. McDowell od rána hľadel na monitor. Už päť dní sa od počítača nepohol. Bol piatok, desiateho októbra 2008. Ceny akcií prudko klesali už od pondelka. Od veľkej hospodárskej krízy v tridsiatych rokoch nastal doteraz najväčší kolaps americkej burzy.

Zrútenie domčeka z karát predznamenali významné udalosti. Pred dvadsiatimi šiestimi dňami ohromil finančný svet krach banky Lehman Brothers; jedna z najstarších a najváženejších inštitúcií vyhlásila bankrot. Ešte neuveriteľnejšie bolo, že vláda jej odmietla pomôcť, hoci pred pol rokom zachránila banku Bear Stearns, ktorú odkúpila JPMorgan Chase. Tesne pred historickým vyhlásením kolapsu Lehman Brothers oznámila Bank of America, najväčšia komerčná banka v USA, fúziu s poprednou bankou Merrill Lynch. Investičné banky a finančné inštitúcie na Wall Street sa potácali na vratkých nohách a niektoré menšie banky už zatvorili. Deň nato ako Lehman Brothers vyhlásila bankrot, stratila najväčšia poisťovňa v krajine 95 percent svojej hodnoty a o šesť dní ju z indexu Dow Jones odstránili.

Finančný svet sa otriasal. Whitman Broadbank, investičná banka, v ktorej Peter McDowell dosiahol závratnú kariéru, padla tiež. McDowell sa o tom dozvedel pred tromi dňami, keď začali akcie jeho banky na burze cenných papierov klesať. Nechápal to. Utrápene si položil hlavu na stôl. O šiestej popoludní vo Whitman Broadbank naposledy zavrú dvere. McDowellov raketový postup a preslávené riskantné investície s vynikajúcimi výsledkami zrazu nič neznamenali. Všetko, čo mu zostalo, ležalo v niekoľkých škatuliach. Manželke Alane a synom Ryanovi a Benovi to povedal len včera večer.

„Čo to znamená, ocko?“ spýtal sa Ryan a vystrašene naňho pozrel. Mal štrnásť rokov. Peter hneď nepriznal, že ich čakajú veľké zmeny k horšiemu a že budú musieť všetko predať. Banka sa potápala. Cenné papiere, ktoré uprednostňoval pred ziskom z výhodného obchodu a do ktorých vrážal podstatnú časť svojho platu, tvorili väčšinu jeho majetku. Teraz však boli bezcenné. Čakala ho rozlúčka s domom v Hamptonse, firemným lietadlom, podkrovným bytom na Piatej avenue, zabudnúť môže na súkromné školy pre chlapcov, kreditné karty, víkendové jazdy so synmi na ferrari, preč pôjde Alanino luxusné bentley a novučičký rolls-royce. Luxusné hračky a drahé rozmary boli symbolom jeho úspechu. Istoty a nákladný životný štýl sa rozplynuli ako dym. McDowellove peniaze a investície pochovala Whitman Broadbank. Burza krachla a Peter McDowell za posledných päť dní vyšiel na psí tridsiatok. To, čo mu zostalo, sa neoplatilo ani rátať. Okrem manželstva a detí nebola jediná oblasť jeho života, ktorú by nepriaznivá ekonomická situácia nepostihla. Keď rodine vysvetľoval, čo sa stalo, Alana naňho nechápavo hľadela. Ani on tomu úplne nerozumel a nebol sám. Deň predtým vyhlásil bankrot ostrovný štát Island a zatvoril burzu. Celý svet v panike sledoval prepad a kolaps americkej burzy.

McDowell neochotne odtrhol zrak od obrazovky. Asistentka odišla už ráno, na chodbe sa rozhostilo ticho. Kolegovia robili to isté, čo on; ukladali veci do škatúľ a vynášali ich z kancelárií. Všetci sa museli postaviť zoči-voči nepríjemnému faktu – jedna kapitola sa skončila a sám život sa od základu zmenil.

Vstal a položil jednu zo škatúľ k dverám. Nevedel si predstaviť, kde sa teraz zamestná. Ľudia strácali prácu a stovky odborníkov sa uchádzali o pozície s nižšou kvalifikáciou, akoby všetci vo finančníctve hrali hru so stoličkami; hudba odrazu prestala hrať a tisíce ľudí skončili bez stoličky. Od týchto ľudí sa nijako nelíšil. Pred dvadsaťjeden rokmi nastúpil hneď po skončení ekonomickej univerzity do vlaku, ktorý ho vyviezol vo Whitman Broadbank až na samý vrchol. Teraz mal štyridsaťšesť, bol na mizine a bez práce tak ako všetci jeho známi, až na niekoľkých šťastlivcov, ktorí prílivovú vlnu v tomto mesiaci prežili. Peter nepoznal nikoho, koho by prúd nestiahol dolu.

V bankovníctve bol preslávený skvelými finančnými operáciami. Šťastie ho však opustilo a išiel ku dnu s ostatnými. Ani vo sne by mu nenapadlo, že tak tvrdo dopadne. Nesmie ho to zlomiť. Tak ľahko sa nevzdá. Bol pripravený urobiť čokoľvek, aby sa z tejto ošemetnej situácie dostal. Ak bude treba, utiahnu si opasok a prv či neskôr bude opäť v sedle. Ešte netušil, kedy to bude a ako sa mu to podarí. Alane a chlapcom zdôraznil, že ich čaká tŕnistá cesta. Hoci kríza zasiahla aj ceny nehnuteľností a ich hodnota prudko klesla, cez víkend ponúknu na predaj dom v Hamptonse a byt v New Yorku. McDowell bol rozhodnutý zobrať, čo mu navrhnú. Keď predajú luxusný byt, rozhodnú sa, v ktorej oblasti budú bývať. Vedel, že pokiaľ bude rodina držať spolu, zvládnu to.

Musia prekonať ťažké časy a podniknúť kroky, ktoré im pomôžu odraziť sa od dna. Azda sa mu podarí zamestnať v menšej miestnej banke niekde mimo New Yorku, a keď sa ekonomika opäť pozviecha, triumfálne sa vráti na Wall Street. McDowell vyrástol v malom mestečku v štáte Massachusetts. Teraz musí z New Yorku na nejaký čas odísť a začať opäť od nuly. Celý týždeň nezažmúril oka, premýšľal, ako ďalej. Jediné, čo vlastnil, boli bezcenné akcie a neveľká hotovosť.

Nesmeli premárniť už ani cent, preto trval na tom, aby pomocnica v domácnosti odišla aj s mužom už v ten týždeň. Manželia to chápali, mali niekoľko priateľov, ktorí sa ocitli v podobnej situácii. Sami boli natoľko obozretní, že si úspory uložili v banke ako likvidné aktíva. McDowell sa pousmial; ich pomocnica v domácnosti bola na tom finančne lepšie než oni. Kedysi sa snažil svojich zamestnancov presvedčiť, aby peniaze investovali, no ani jeden nedôveroval žiadnej banke ani investičnému fondu. Verili iba hotovosti. A tá bola teraz jedinou finančnou istotou.

Peter sa zviezol dolu výťahom s dvoma mladšími kolegami, jeden z nich mal slzy na krajíčku. Doterajší pracovný život zbalil do dvoch škatúľ. Ocitol sa na dlažbe. Spoločníci a zamestnanci – ešte pred pár mesiacmi stredobod vesmíru – boli na mizine. Akoby hrali spoločenskú hru Človeče, nehnevaj sa. Raz víťazne postupuješ a za okamih ťa tvrdo vykopnú. McDowellovi sa to stalo prvý raz v živote.

„Nevzdávaj to, Marshall,“ povedal rozrušenému kolegovi. „Jedného dňa sa vrátime.“

„Odchádzam do Ohia,“ vzdychol mladý muž, „budem pracovať v otcovej továrni. Do akcií v Broadbank som investoval celý majetok.“

Väčšina zamestnancov Whitman Broadbank sa ocitla v podobnej situácii a aj tí, ktorí mali akcie inde, vedeli, že sú bezcenné.

„Sme na jednej lodi,“ zdôraznil Peter s úmyslom dodať im všetkým odvahu, hoci sám niekoľko ráz počas bezsenných nocí podľahol beznádeji. Práve sa rútili z kopca, no na konci tunela predsa musí byť svetlo! Peter McDowell nepadne na kolená! Situácia je zlá, ale raz sa karta predsa musí obrátiť!

Na prízemí Peter kolegom na rozlúčku krátko kývol hlavou. Auto parkovalo pred budovou. Uložil škatule na zadné sedadlá. Dnes si vzal volvo kombi, ktorým jazdila pomocnica s manželom na nákupy. Cez víkend zamýšľal odviezť svoje autá do bazára s luxusnými vozidlami, musí ich predať za akúkoľvek cenu, hoci trh nepochybne zaplaví množstvo drahých vozidiel. Tento týždeň dal na internet inzerát s ponukou ferrari. Keď oznámil Alane, že aj ona sa musí vzdať bentley, rozplakala sa. Na prepych nezostalo v ich živote miesto. Luxus si viac dovoliť nemohli.

Zniesol dolu ďalšie štyri škatule a naposledy prebehol pohľadom po pracovni. Ktovie, či sa ešte dakedy dočká takejto honosnej kancelárie? Možno už nikdy. Čo ak je všetkému naozaj koniec, ako sa všetci obávali? Padla naňho tieseň. Otočil sa a vyšiel na chodbu. Na okamih zastal. Zazrel dvoch spoločníkov, ale každý, s kým sa chcel rozlúčiť, bol už preč. Ešte sa v najbližších týždňoch uvidia na poradách, budú musieť prerokovať konkurzné konanie, no v tejto chvíli všetci opúšťajú potápajúcu sa loď a zaoberajú sa vlastnými starosťami.

Naposledy sa mlčky zviezol výťahom. Vysoký muž s atletickou postavou pôsobil mladšie než v skutočnosti bol. Cez víkendy hrával tenis, v byte si zriadil posilňovňu a mal osobného trénera, čo sa pozitívne odrazilo na jeho kondícii. V pieskovosvetlých vlasoch mu presvitalo niekoľko sivých pramienkov. Celý život, no najmä v posledných rokoch si pestoval imidž dokonalého Američana. Peter McDowell bol stelesnením úspechu. Nie vždy to však bolo tak. V mladosti sa cítil ako stroskotanec, v rodine ho považovali za čiernu ovcu. Všetci s ním tak aj zaobchádzali a porovnávali ho s dokonalým bratom – jeho dvojča zbožňovali.

Peter bol nočnou morou všetkých rodičov – vnímavý pekný chlapec, ktorého však nebavila škola a mal povesť bitkára. Pre zlé správanie aj katastrofálne známky ho podmienečne vylúčili. Nik netušil, že má dyslexiu, a to mu takmer zničilo mladosť. Spolužiaci mu nadávali do truľov, učitelia ho nemohli vystáť a napokon ho odpísali. Ani rodičia, ani on sám nechápal, prečo mu učenie robí ťažkosti. Rodičia boli vzdelaní a inteligentní, Peter pôsobil ako bystrý chlapec, preto ho neprestajne obviňovali, že sa málo usiluje a je lenivý a trestali ho za nevypracované domáce úlohy. Nevedel im vysvetliť, prečo mu písmenká v učebnici a príkazy, ktoré má splniť, nedávajú zmysel. So spolužiakmi, čo sa mu posmievali, sa bil. Domov pravidelne prichádzal v roztrhanej košeli a so sinkou pod okom.

Na strednej škole McDowell zakrýval pocit zlyhania a neschopnosti tým, že ku všetkému zaujal ľahostajný, nepriateľský, až arogantný postoj.

Brat Michael bol ukážkové dieťa, ale nevyzeral tak dobre ako Peter a chýbalo mu jeho čaro. Chlapec bol nižší, zavalitejší a tichší. Matka hovorievala, že keby sa Peter lepšie učil a správal, mohol by byť na špici. Michael bol spoľahlivý a slušný a učil sa na samé jednotky. S ním nemali žiadne starosti. Petrove prehry a zlyhania rodičov zarmucovali. Michael bol vždy na koni a rád rodičov podpichoval, Peter vraj nedokáže splniť, čo sa od neho očakáva a nevie sa ovládať. Keď sa nik nedíval, provokoval ho, aby brata rozzúril, a keď občas niečo sám vyparatil, zhodil vinu na dvojča. Učitelia aj rodičia ľahko uverili v Michaelovu nevinu a boli zo svojho druhého nepodareného syna zúfalí. Detské záchvaty hnevu prerástli v puberte do výbuchov zúrivosti, spôsobených neznesiteľnou frustráciou, s ktorou žil už osemnásť rokov. Keďže si nezískal uznanie rodičov, prestal sa usilovať. Z bratov sa stali zarytí nepriatelia; Peter v Michaelovi videl príčinu mnohého zla, ktoré ho sužovalo. Všetkých šokovalo, keď sa Peter dostal na univerzitu. Citlivý stredoškolský profesor mu napísal vynikajúce odporúčanie, presvedčivo zdôvodnil, že za zlým prospechom, pestrou minulosťou a zníženými známkami zo správania sa skrýva pozoruhodný, bystrý a zaujímavý mladý muž, ktorý jedného dňa prekoná všetky očakávania. Boli to tie najžičlivejšie slová, ktoré o ňom niekto povedal, a odporúčanie presvedčilo vedenie fakulty, že študent ich nesklame. Prijali ho.

Vysoká škola zmenila celý jeho život. Nový študent zaujal profesora angličtiny, ktorý vytušil, že mládencove zlé školské výsledky nespôsobila lenivosť a poslal ho na testy do pedagogicko-psychologickej poradne. Ako prízrak z hmly, nečakaný a dovtedy nerozpoznateľný, sa vynorila a diagnostikovala dyslexia, porucha, ktorá chlapcovi spôsobila toľko súženia. Profesor angličtiny sa študenta ujal a osobne ho štyri roky doučoval. Peter dosiahol také pozoruhodné výsledky, že ho to samého prekvapilo.

Viac než čokoľvek iné však túžil zapôsobiť na rodičov a získať si uznanie, ktoré toľké roky prejavovali iba bratovi. No po rokoch trápenia rodičia okrem úľavy, že sa chlapec upokojil, žiadnu pýchu nepocítili. Michael v obave, že ho bratove úspechy ohrozia, pohotovo vytiahol argument, že Petrove dobré výsledky na vysokej škole len potvrdzujú, aký lenivý bol predtým. Keď je schopný výborne študovať na univerzite, prečo nebol dobrý počas stredoškolských štúdií? Dyslexia v rannom detstve rodičov natoľko otupila, že už nevedeli zmeniť svoj postoj. Neboli o nič vrúcnejší či šťastnejší než predtým. Divoké agresívne správanie a časté prejavy zúrivosti v detstve spálili medzi Petrom a rodičmi všetky mosty. Nedôvera rodičov znásobila chlapcovo odhodlanie uspieť v živote aj po skončení vysokej školy a raz a navždy ich presvedčiť, že je schopný rovnako ako Michael. Zatúžil všetkým dokázať, že bude na špici, v čo jeho matka odjakživa verila.

Jeho ďalšie úspechy počas štúdií a závratná kariéra na Wall Street profesorov z univerzity neprekvapila. Videli, že mladík má v sebe nezdolnú motiváciu a elán. Ohromilo to jedine jeho dvojča a rodičov, ktorí sa správali tak, akoby čakali na okamih, keď z neho opäť bude starý Peter; ich dôveru si už nikdy nezískal. Peter bol hlboko presvedčený, že ich obavy rozdúchava Michael a zámerne im pripomína trápenie, ktoré im tak dlho spôsoboval. „Ľudia sa nemenia,“ presviedčal rodičov Michael, a hoci si mama a otec želali, aby sa synovi darilo, ich viera v Petra bola vážne naštrbená. Keď sa sťahoval do New Yorku, vzťahy boli opäť napäté. S Michaelom vychádzali skvele, jeho výchova bola oveľa jednoduchšia. Petra si zaškatuľkovali ako problémové dieťa a Michaela ako dokonalého syna. Peter nedokázal prelomiť ich mienku a postoj rodičov ho zraňoval. Keď pochopil, že si ich dôveru nezíska, chodieval domov čoraz zriedkavejšie. Vždy verili a budú veriť len Michaelovi a prečo by nemali? Dokonalý a poslušný chlapec urobil všetko, čo sa od neho očakávalo, na rozdiel od toho druhého, ktorého ustavične nechávali po škole a domov sa pravidelne vracal s krvácajúcim nosom. Navyše Michael v nich negatívny postoj k druhému synovi živil a zdôrazňoval im, že ľudia zostávajú stále rovnakí. Verili mu. Michaela spájala s rodičmi silná väzba aj v dospelosti a väčšmi sa im podobal. Vyštudoval medicínu, tento krok silné puto medzi ním a otcom lekárom len prehĺbil. Po krátkej praxi anestéziológa v Bostone vykročil v otcových šľapajach. Doktor Pat bol obľúbeným vidieckom lekárom a všetci si ho vážili. Michael sa vzdal svojho sna pracovať ako anestéziológ vo veľkomeste a vrátil sa do rodného mestečka. Pracoval bok po boku s otcom a napokon prevzal jeho prax. Stal sa rovnako rešpektovaným praktickým lekárom ako jeho otec, ktorý sa láskyplne staral o obyvateľov malého mestečka v Massachusetts. Táto úloha sa Michaelovi hodila. Pacienti ho zbožňovali ešte viac než jeho otca, vedel to s deťmi aj so starými ľuďmi, bol k nim nesmierne trpezlivý a vľúdny, uľahčoval pacientom starobu, ako sa len dalo.

V čase, keď sa Michael pridal k otcovi, z Petra sa stal úspešný finančník na Wall Street. Domov takmer nechodieval. Nenamáhal sa viac zmeniť názor rodičov a vzťah s bratom bol vopred prehraný boj. Michael mu veľmi ublížil, prežili spolu príliš veľa nepekného a Peter ho do veľkej miery obviňoval z ovplyvňovania rodičov. Michael využil všetky prostriedky, aby boj s bratom vyhral. Priepasť medzi Petrom a jeho rodinou bola hlboká, preto sa rozhodol sústrediť energiu inam. Zarábal peniaze a stal sa jednotkou na Wall Street. Presvedčil sám seba, že mu viac nezáleží na tom, čo si o ňom jeho blízki myslia. Bolesť maskoval ľahostajnosťou a čoraz zriedkavejšími návštevami. Keď občas zavítal domov, Michael ho zakaždým rozhneval, pretože sa tváril ublížene. Pravdou bolo, že Michael vždy zlízal smotanu a Petra nespravodlivo obvinili z každého lapajstva.

Jedna z najhorších škriepok v detstve, akú si pamätal, sa strhla, keď mali obaja dvanásť. Chlapci mali spoločného milovaného psa, chlpatého kríženca huskyho a zlatého retrívra. Scout bol takmer celý biely a pripomínal vlka. Bol to Petrov verný spoločník. Raz v lete vzali Scouta s priateľmi k rieke kempovať. Pes vošiel za Petrom do rieky a plával len kúsok od neho. Prúd ho však zrazu strhol a unášal preč. Michael sedel v malom nafukovacom člne a bol k psovi najbližšie. Peter na brata zakričal, aby Scouta schmatol za obojok a pomohol mu. Michael však nechal psa preplávať okolo člnka, bez toho, aby natiahol ruku. Scouta napriek Petrovým zúfalým, no márnym snahám dočiahnuť ho, zabil pád do vodopádu. Petrovi od žiaľu pukalo srdce. Keď sa vrátili domov, Michael zvalil vinu za to, že sa Scout utopil, na brata. Chlapec bol príliš otrasený, aby sa bránil obvineniam, alebo sa pokúsil vysvetliť, ako to bolo. Aj tak by ho nepočúvali, verili len Michaelovi. Peter to bratovi nikdy neodpustil. Pre rodičov táto udalosť znamenala len ďalšiu položku v zozname Petrových hriechov. Rodinného miláčika oplakávali celé mesiace a Peter už iného psa nechcel. Michael rodičom natáral všeličo, ale obaja chlapci poznali pravdu. Len ich rodičia žili v presvedčení, že Michael je anjel a Peter satan. Michael predstieral zármutok nad stratou psa, ale bol to Peter, čo skutočne celé mesiace žialil.

Zážitky z detstva Petra utvrdili v tom, aby si život usporiadal podľa seba a bez pomoci ostatných. Do okamihu, kedy sa celý jeho svet zrútil, ho sprevádzal nevšedný úspech. Takmer dvadsať rokov bol vo svojej profesii ozajstnou jednotkou. Zarobil viac peňazí, než sa mu kedy snívalo. Petrova matka sledovala jeho úspechy v novinách a tešila sa z nich, hoci tomu nemohla uveriť. Keďže sa rodičia dočítali o synovom obrovskom bohatstve, v tichosti sa dohodli, že nemá zmysel zanechať Petrovi to málo, čo našetrili. Michael podľa nich potreboval oveľa viac než jeho nadmieru úspešné dvojča. Michael mal manželku a dve deti a žil z ruky do úst. Peter v tom čase nebol ešte ženatý a mal viac peňazí, než potreboval. Ako prejav dobrej vôle mu rodičia odkázali iba malú chalupu neďaleko jazera.

Otec mu v dlhom liste, ktorý napísal krátko pred smrťou, vysvetlil, že zanechať mu peniaze by bolo nosiť drevo do lesa, navyše ich nemali veľa, a že Michael ich potrebuje oveľa viac. Z tohto dôvodu Michaelovi odkážu dom vo Ware, Patovu lekársku prax a všetky úspory. V liste otec zdôraznil, že ho spolu s matkou veľmi teší a obaja sú pyšní na to, že od nich nič nepotrebuje. A dúfajú, že ho ako prejav ich lásky poteší chalupa pri jazere.

Otec skonal, o rok nato umrela aj matka a medzi bratmi došlo k nepríjemnému rozhovoru. Peter obvinil Michaela z toho, že po celý čas až do konca rodičmi manipuloval a štval ich proti nemu.

Peter teda zdedil chalupu, ale nechodil tam. Za malý poplatok sa o údržbu starala miestna realitná agentúra. Nemal srdce predať ten dom, veď tam strávil detstvo a všetky pekné spomienky sa viazali k tomuto miestu, a navyše domec nemal veľkú hodnotu. Peter na brata úplne zanevrel, stali sa z nich nepriatelia a prakticky cudzí ľudia. Michaelove klamstvá a manipulovanie s citmi rodičov ho úplne odradili od pokusov udržiavať vzťahy s rodinou. Matku na smrteľnej posteli navštívil iba raz. Teraz cítil výčitky svedomia, mal urobiť viac pre to, aby sa priepasť medzi nimi aspoň pokúsil zmenšiť. Michael bol však neoblomný a odhodlaný zbaviť sa Petra nadobro, vyhnať ho zo srdca rodičov a vyškrtnúť z ich poslednej vôle. Podarilo sa mu to. Petrovi sa po neúspechoch v detstve iba ťažko získavala ich dôvera. Veď matku len trápil a otec sa ho ani nesnažil pochopiť. S Michaelom, ktorý kráčal v jeho stopách, mali predsa toľko spoločného! Peter si s otcom nedokázal vytvoriť puto, znamenal preňho iba sklamanie a problémy.

Doma sa viac neukázal. S bratom prerušil na pätnásť rokov všetky kontakty. Vôbec mu nechýbal. Patril do bolestivej minulosti, do ktorej sa nechcel vracať. A určite nie teraz, keď sa ocitol na dne. Vidiecky lekár zbožňovaný okolím a žijúci pokojný život v malom mestečku opäť zvíťazil. Peter o ňom počul zakaždým, keď natrafil na niekoho, s kým vyrastal a kto sa presťahoval do New Yorku. Svätý Michael, ktorému dvojča od narodenia stálo v ceste, vrazil klin medzi Petra a rodičov. Peter sa to hanbil priznať, ale brata nenávidel a nechcel ho už nikdy vidieť.

Michael vedel, že Petra mnohí pokladajú za zloducha, veď ho stálo nemálo energie presvedčiť o tom okolie. Bohvie, čo povie teraz, keď sa dozvie, že sa Whitman Broadbank zložila a Petrovi sa zrútil život – možno vyhlási, že si to zaslúžil. Michael mal v talóne dostatok súcitu a porozumenia pre každého na svete, okrem svojho brata. Celkom ho pohltila žiarlivosť na Petra. Otec ich v detstve volal Kain a Ábel, hovorieval, že by ho neprekvapilo, keby sa vzájomne pozabíjali, no až tak ďaleko nezašli. Peter opustil domov a zariadil si život po svojom. Teraz sa však jeho svet ocitol v troskách.

Zaparkoval pred domom na Piatej avenue, otvoril kufor auta a ukázal strážnikovi škatule. Vsunul mu do ruky dvadsaťdolárovú bankovku a požiadal ho, aby ich poslal po portierovi hore, a vošiel dnu. Strážnikovi sa už dostalo do uší, že byt je na predaj – zdôverila sa mu s tým pomocnica v domácnosti, keď odchádzala. McDowellovcov ľutoval. Ich život a život mnohých iných v meste i predmestiach sa otočil hore nohami. Všetky kapacity finančného sveta vyšli na bubon. Niektorí investovali lepšie než druhí, alebo pracovali vo firmách, ktoré sa udržali, alebo ich zachránili iné banky. Usporiadaný a pohodlný život spoločníkov i zamestnancov Lehman Brothers,Whitman Broadbank a ďalších bánk, firiem a inštitúcií, ktoré padli, sa však skončil.

McDowell sa vrátil domov. Vonku bolo stále teplo. Alana ležala na terase a s niekým telefonovala. Keď zbadala manžela, vypla telefón. Pri pohľade do Petrových očí jej zovrelo srdce, bolo v nich priveľa bolesti. Každou bunkou cítila jeho zúfalstvo. V posledných dňoch sa mu sotva vedela pozrieť do tváre. Aj teraz znepokojene očakávala ďalšie nepríjemné správy. S obavou vyčkávala; Peter ju nežne pohladil po hlave. Boli svoji už pätnásť rokov. Zoznámili sa tesne po smrti Petrových rodičov a o niekoľko mesiacov sa vzali. Mladá žena ho uchvátila krásou a jej zasa imponoval úspešný tridsaťjedenročný muž.

Alana mala vtedy dvadsaťtri, práve doštudovala a bolo to najkrajšie dievča, aké kedy stretol. Jediná dcéra Garyho Tallona, jedného z najväčších hudobných producentov v Hollywoode. Jej otec začínal kariéru s Beatles, a keď sa Alana presťahovala do New Yorku a vzala si Petra, bol veľmi nešťastný. Celé roky presviedčal zaťa, aby pracoval preňho a aby sa s Alanou presťahovali do L.A. Petra McDowella však šoubiznis neoslnil a ani mesto sa mu nepozdávalo. Preňho bola drogou riava finančného sveta, navyše o hudobnom priemysle nemal potuchy. Pozlátka Hollywoodu a svokrova práca mu boli cudzie, hoci vedel, že Alane starý svet chýba. Často otca so synmi navštevovala. Po matkinej smrti, keď mala len pätnásť, sa medzi ňou a otcom vytvorilo silné puto. Gary mal zaťa rád, ale nerozumel mu a správal sa k nemu trochu nedôverčivo.

Mladý finančník pôsobil výzorom i správaním konzervatívne, no jeho svokor si uvedomoval, aké veľké riziko na seba v obchode berie. Doteraz sa však investície jemu aj ďalším investorom zakaždým vrátili. Gary cez zaťa investoval niekoľko miliónov dolárov a pekne na tom zarobil. Až doteraz. Keď Whitman Broadbank vyhlásila bankrot, aj Tallon prišiel o všetko, čo mal v nej uložené. Preňho to však boli drobné, strata jeho životný štýl neohrozila, ale odvtedy dcére vyvolával každý deň a pýtal sa na ďalšie Petrove plány. Zatiaľ vedel len toľko, že zať sa chystá všetko predať. Ani zamak ho to neprekvapilo. Petrov majetok bol celý uložený vo firemných akciách a pre nikoho, kto sa len trochu vyznal vo finančníctve, nebolo tajomstvom, že prišiel takmer o všetko. Takýto kolaps nikto nepredpokladal. McDowell mal smolu, nemyslel na zadné vrátka a do iných akcií investoval príliš málo. O peniaze svojich klientov sa staral lepšie.

„Je po všetkom,“ povedal trpko Peter a posadil sa na vedľajšie ležadlo. „Práve som si priviezol domov všetky veci z kancelárie. Dvadsaťjeden rokov v šiestich škatuliach.“ Zachmúril sa. Bol to potupný koniec jeho kariéry. Kiežby mal ešte šancu zabojovať. „Musím ísť do Southamptonu, zajtra mám stretnutie s realitným agentom. Auto nechám v bazári. Mohla by si ísť za mnou v bentley a odviezť ma domov. Tvoje auto predám na budúci týždeň.“

Ferrari stálo v garáži v Hamptonse, aj ono pôjde na predaj. Pred pár dňami sa vzdal svojho podielu na firemnom lietadle, musel síce zaplatiť obrovskú pokutu, ale stále to bolo lepšie než zbytočné náklady, ktoré si už nemohol dovoliť.

Alana zalapala po dychu. Nespúšťala z neho zrak. Aj v tridsiatich ôsmich rokoch bola nádherná ako v mladosti. Vedela všetko o otcovej práci, ale Petrov svet peňazí jej nič nehovoril a zdal sa jej nudný. V L.A. bol život oveľa zábavnejší, hlavne keď sa na obed stavil u nich doma Stevie Wonder alebo Mick Jagger. Vyrástla v blízkosti celebrít. Peter presne vedel, aký názor by na nevestu mali jeho rodičia. V ich očiach by bola len rozmaznanou princeznou, vychovávanou v blahobyte a prepychu, v prostredí na míle vzdialenom od ich konzervatívneho malomestského sveta. Peter však vedel, že v Alane je oveľa viac, no to by jeho rodičia nikdy neodhalili. Bola krásna a inteligentná, skvelá matka a dobrá manželka. Dokonale ho reprezentovala a pomáhala mu získavať nových investorov. Jej otec ju na dva roky poslal do Európy, a tak hovorila plynule po francúzsky a po španielsky. Synov prihlásila na Lycée, aby sa aj oni naučili po francúzsky. Bola členkou správnej rady Juilliardu a Metropolitného múzea umenia. Než sa vydala za Petra, chcela sa stať divadelnou agentkou. Po pätnástich rokoch manželstva ju stále miloval. Alana bola naozaj krásavica, bezchybne upravená, s telom modelky, vždy luxusne oblečená. Otec jej nikdy nič neodoprel. Všetku lásku, ktorú Gary Tallon cítil k manželke, po jej smrti preniesol na Alanu. Pred svadbou budúceho zaťa varoval, že ak jeho dcére zlomí srdce, zabije ho. McDowell nepochyboval, že to myslel vážne. Tallon bol ostrý chlapík, no zároveň skvelý obchodník s neuveriteľným talentom a prehľadom v hudobnom svete, ktorého bol nesporne kráľom.

„Je mi to ľúto,“ vzdychla Alana. Pozrela na manžela. Vedela, aké ťažké chvíle prežíva. Pre ňu aj chlapcov to tiež nebolo ani nebude jednoduché. Ich život sa radikálne zmení. Ani ona, ani Peter netušili, kde budú žiť, a to ich desilo. Žiť v New Yorku na pokraji biedy sa Alane nezdalo príliš zábavné. Nikdy nepoznala núdzu. Jej otec mal na podnikanie dobrý nos, nezažil podobnú situáciu, v akej sa ocitol Peter. Natiahla ruku a pohladila manžela. Skrúšene sa na ňu usmial:

„Aj mne je to ľúto. Skôr či neskôr sa zase dostanem na vrchol. Sľubujem. Na nejaký čas to nebude prechádzka ružovou záhradou. Ale máme jeden druhého.“

Na Alane a deťoch mu záležalo najviac. Dopadol na dno, ale nebola to tragédia, len skúška, ktorú prekonajú a vybudujú si celý život odznovu. Alana sa pohľadom vnorila do jeho očí. „Dnes som hovorila s ockom. Dostal skvelý nápad,“ povedala predstierajúc nadšenie. Vedela, že Petra nebude ľahké presvedčiť. Bol hrdý a teraz utŕžil veľký úder, navyše L.A. nemal veľmi rád. Preňho to bolo neznáme územie, príliš vzdialené od New Yorku, kde sa sústreďovala celá jeho kariéra. Teraz sa všetko zmenilo. Alana nechcela, aby jej synovia vyrastali v nedostatku, kým sa Peter postaví znovu na nohy. „Otec si myslí, že by sme sa na nejaký čas mali presťahovať k nemu. Ponúka nám hosťovský dom.“

Garyho dom bol väčší než väčšina víl v Hamptonse a Peter vedel, akú cenu zaň treba zaplatiť. Armáda služobníctva, nepredstaviteľný prepych a garáž plná drahých áut.

Alanin otec bol vždy k dcére a jej rodine štedrý, ale Peter mu nechcel byť zaviazaný a doteraz sa mu to darilo. Zniesť Garyho Tallona vo svojej blízkosti sa dalo iba tak, že zostane od neho nezávislý. Keby sa presťahovali do L.A., ocitol by sa v nebezpečnej situácii, zároveň však nechcel odmietnutím ponuky Alanu zraniť. Manželka si odpoveď prečítala z výrazu jeho tváre.

Peter netúžil odísť do L.A., ani bývať v hosťovskom dome jej otca a žiť na jeho účet. Mlčal a Alana rečnila ďalej. Ležala na ležadle v bielych krátkych nohaviciach, z ktorých jej trčali dlhé nohy, a v ružovom tričku, cez ktoré jej presvitali bradavky. Dlhé plavé vlasy mala rozhodené okolo pliec. Každé tri týždne lietala do L.A., aby si ich tam dala zafarbiť, a každé tri mesiace jej vlasy predlžovali a zahusťovali. Aj po pätnástich rokoch v New Yorku bolo L.A. stále jej domovom.

„Ocko hovorí, že môžeš pracovať preňho. Alebo si môžeš niekoľko mesiacov poleňošiť. Zavolá ti. V L.A. je tiež Lycée, chlapci by si zmenu takmer nevšimli a starého otca milujú,“ vysvetľovala prosebne. Gary bol jediný starý rodič, ktorého deti mali, a on na vnukoch lipol. Nahrádzali mu synov, ktorých nemal, a chlapci sa radi stretávali s rockovými hviezdami, pre ktoré starý otec pracoval. Na každom koncerte ich zaviedol do zákulisia. Pre nich bolo L.A. Disneylandom. McDowell však sťahovanie vnímal ako vzostup do pekla a zapredanie duše Alaninmu otcovi, a tomu sa chcel za každú cenu vyhnúť. Musí sa stoj čo stoj dostať z tejto nezávideniahodnej situácie. Svokrovu dobre mienenú pomoc nemienil prijať.

„Cením si to, miláčik,“ povedal pokojne, „ale mal by som tu radšej zostať, kým sa situácia nevyjasní. Nemôžem len tak utiecť do Kalifornie a žiť na účet tvojho otca. Potrebujem vidieť, aké príležitosti sa tu otvoria.“

„Ocko hovorí, že najbližší rok či dva tu žiadnu poriadnu prácu nenájdeš. Kým sa situácia nezlepší, môžeme byť aj v L.A. Vraj tu pre teba teraz nič nebude. Prečo nemôžeš pracovať preňho? Niečo ti nájde!“

„Nechcem prácu z milosti, Alana. Chcem ozajstné zamestnanie v mojom odbore. O hudobnom priemysle neviem zhola nič. Tvojmu otcovi nemám čo ponúknuť.“

„Môžeš mu pomáhať s investíciami,“ prosíkala, no videla, že tento slovný súboj nevyhrá.

„Som si istý, že na nič iné nečaká,“ zareagoval cynicky.

„Práve som ho pripravil o pekný balík, keď sa Whitman položila. Na investície ma nepotrebuje.“

„Chce nám pomôcť,“ odvetila Alana potichu. V očiach sa jej zjavila odhodlanosť neprehrať. „Nemôžeme si dovoliť slušné bývanie, keď predáš tento byt,“ dodala zúfalo.

„Čo budeme robiť?“

„Niečo vymyslím,“ upokojoval ju. Pri pohľade na Alanu ho premkol pocit porážky. Začínal si uvedomovať, aká bude bez peňazí nešťastná; on však nechcel žiť z podpory jej otca. Netušil, ako dlho mu potrvá postaviť sa na nohy. Alanin otec mal pravdu, môže ubehnúť rok i dva, kým si niečo nájde vo finančnej brandži. Nezamestnanosť stále narastala, každým dňom.

„Chcem zostať tu,“ povedal rozhodne. Alana naňho vrhla utrápený pohľad.

„Chcem ísť domov,“ oponovala rovnako rozhodne. „Už som to ockovi sľúbila. Tu nás nedokážeš uživiť a nechcem bývať v nejakom zapadákove, kde budeme nešťastní a kde to chlapci budú nenávidieť a ja tiež. Nie je to voči nim fér, keď nám otec môže pomôcť.“

„Vyrástol som v malom meste a nezabilo ma to,“ povedal Peter zúfalo. Mal pocit, že sa topí. Alana ho chcela predhodiť svokrovi, ktorý ho zaživa zožerie, ak mu to dovolí. Nestane sa jeho majetkom. „Možno by sme sa mohli presťahovať na rok či dva na vidiek,“ nešťastne navrhol.

„Nenávidel si malomestský život,“ pripomenula mu nemilosrdne Alana.

„Z iných príčin. V škole som mal problémy. Mal som dyslexiu a brat mi robil zo života peklo. Ani s ním, ani s rodičmi som si nerozumel. Deťom by sa vidiek možno zapáčil. Na svete sú aj iné miesta než New York, L.A. či Southampton. Teraz nastal správny čas, aby to zistili. Nebude to naveky.“

Alane stvrdol pohľad. Bola stále otcovým dievčatkom. Otec jej ako vždy hodí záchranné lano a ona jeho pomoc prijme. Peter pochopil, že jej na tom záleží viac než na ich spoločnom živote.

„Vraciam sa domov, Peter, a beriem aj chlapcov. Nebudeme žiť v chudobe. Naše deti si nemusia odopierať to, na čo sú zvyknuté. Otec nám dá všetko na svete, postará sa o nás. Aj o teba.“

„Som už dospelý muž, Alana. Neprijal by som pomoc ani od vlastného otca. Odmietam žiť v L.A. a nechať sa vydržiavať ako gigolo, nebudem sa prizerať, ako tvoj otec všetko platí. Postarám sa o nás, spolu to zvládneme.“

„Odmietam žiť ako žobráčka, nepripravím svoje deti o všetko iba preto, aby som uspokojila tvoje ego. Nemám na výber. Povedal si, že sme na mizine. Otec však nie je. Môže si dovoliť podporovať nás a nášho života sa to nedotkne. Chcem sa vrátiť domov.“ Z Alaninho hlasu zaznel tvrdý tón.

„Čo sa stalo so sľubom v zdraví i v chorobe, v chudobe či v bohatstve?“ spýtal sa Peter ironicky. „Alebo som na niečo zabudol? Či to bolo len v bohatstve? Prečo nemôžete chvíľu vydržať, než sa postavím na nohy?“

„Prečo by mali naše deti trpieť, lebo ty si prišiel o prácu? Chlapci L.A. zbožňujú a je tam tá istá škola ako tu. Volala som tento týždeň riaditeľovi, zobrali by oboch. Ben a Ryan tam budú určite viac šťastní než v dajakom zapadákove, kde by sme žili z ruky do úst. Neurobím im to.“

„Alebo sebe, nemám pravdu?“ V McDowellovi vrelo. Cítil sa porazenecky a frustrovane. Chcel mať rodinu pri sebe. „Znamená to, že ak prídeš o luxusné auto, pobežíš hneď k ockovi? To je úbohé, Alana, a odporné. Vykašli sa na auto! Teraz musíme držať spolu.“

„Tak odíď s nami a na chvíľu zabudni na New York!“ Alebo navždy, ak si presadí svoje, pomyslel si. Vždy túžila vrátiť sa do L.A., ibaže on s tým nesúhlasil. Teraz má nôž na krku, ale neurobí to. Jeho život je tu. Lenže Alana sa chce vrátiť pod otcove krídla. Celé roky čakala na takúto príležitosť, tak ju nepremešká ani za nič. Buď teraz, alebo nikdy!

„Nenechám sa živiť tvojím otcom,“ hlas sa mu chvel od emócií. Preňho to bola uzavretá téma. Keby s ňou odišiel do L.A. a nechal sa finančne podporovať, cítil by sa ako najväčší úbožiak. Radšej nebude žrať. Alana s ním však nesúhlasila a mala na pamäti aj pohodlie, na ktoré boli ich deti zvyknuté. Nechcela chlapcov o nič ochudobniť. Svokor sa ponúkol, že za nich všetko zaplatí. Na šancu dostať dcéru s vnukmi späť domov čakal Gary už dlho a aby dosiahol svoje, bol ochotný zaťovi pomôcť. Pád burzy nemal na jeho majetok dopad. Tallon vždy investoval rozumne, riadil obrovskú spoločnosť, vlastnil niekoľko ropných vrtov v južnej Kalifornii a obrovské prepychové nehnuteľnosti. Peter bol asi jediný, kto nemal záujem profitovať z jeho majetku, no Alanina dohoda s otcom, aby prišiel do Kalifornie so stiahnutým chvostom, ho ponižovala.

„Nemáš na výber,“ precedila cez zuby. Vstala a pozrela naňho. „Za takýchto podmienok tu nezostanem. Bez peňazí, solídneho bývania, vyhliadky do budúcnosti a s nezamestnaným manželom bohvie na ako dlho.“

„Čo tým chceš povedať?“ spýtal sa ostro. Celý rozhovor sa neuberal dobrým smerom a v manželkinom hlase zaznamenal skrytú hrozbu.

„Že sa vraciam do L.A. Predaj všetko, čo chceš. Otec nám dal veľkorysú ponuku a postará sa o nás. Ak si natoľko tvrdohlavý alebo príliš hrdý, aby si ju prijal, je to tvoja vec. Odchádzame budúci týždeň, nech môžu chlapci bez dlhšej prestávky začať chodiť do školy. Už som im to oznámila, sú celí uveličení. Chcú ísť so mnou. Nezastavíš ma.“

„A čo ak sa k vám nepridám?“ spýtal sa s prižmúrenými očami. Nešlo mu do hlavy a nechcel ani uveriť, kam až Alana dokáže zájsť.

„Opakujem, to je tvoja vec. Ja z Titanicu vystúpim. Minulý týždeň sa mi pred očami zrútil celý náš doterajší život. Loď sa potápa. Vlastne už je na dne. Rozhodni sa, či nastúpiš na záchranný čln. Ja som už doň nastúpila. Môžeš aj nemusíš s nami, je to na tebe.“

„Opúšťaš ma?“ spýtal sa otvorene. Chcel si byť načistom, vedieť, na čom je.

„Odchádzam z New Yorku, z chaosu, čo tu zavládol. Otec nám ponúkol bezpečné útočisko a my plávame každý za seba. Teraz nemáš čas premýšľať o nás, príliš ťa zamestnáva udržať hlavu nad hladinou a ja to chápem. Topíš sa, Peter. Mňa však nestiahneš so sebou. Plávam ďalej. Čo sa stane s naším manželstvom, bude záležať od teba a od toho, čo teraz urobíš.“

„Chceš mi tým naznačiť, že ak sa nepresťahujem do L.A. a nestanem sa prisluhovačom tvojho otca, rozvedieš sa so mnou?“ Vedel, že na ňu príliš tlačí, no Alana mu nezostala nič dlžná.

„V New Yorku si dlho nenájdeš prácu. Nič ti nebráni v tom, aby si odišiel s nami,“ vyhla sa odpovedi.

„A čo ak si nájdem prácu inde, napríklad v Bostone či Chicagu?“ sondoval. Zaujímalo ho, s čím teraz vyrukuje.

Dlho váhala. Potom sa mu uprene zadívala do očí a odvetila: „Vraciam sa domov, Peter. Do L.A. Žila som tu pätnásť rokov len kvôli tebe. Nedopadlo to dobre. Premysli si, čo chceš robiť,“ dodala potichu, vstala a odišla z terasy.

Peter tam sedel sám a hľadel do prázdna. Jasne pochopil, čo mu naznačovala. Ak chce zachrániť ich manželstvo, to jediné, čo mu zostalo a na čom mu záležalo, musí splniť jej požiadavku a odsťahovať sa do L.A. Netajila sa tým, čo sa stane, ak to neurobí. Ľahol si na ležadlo a privrel oči. V hlave mu vírilo tisíce myšlienok a dolu tvárou stekali slzy. Nikdy predtým sa neocitol v takej zúfalej situácii. Spomenul si na časy, keď nedokázal čítať a všetci okrem neho poznali správnu odpoveď. Opantala ho beznádej. Nebolo však nikoho, na kom by si vylial zlosť. Mal pocit, že ho zvnútra čosi požiera, strácal všetko, na čom mu záležalo. Kariéru, manželku, deti... Dostal jasné ultimátum.

Table of Contents

Start

Kapitola 1