Megan Frampton

PUT UP YOUR DUKE

Copyright © 2015 by Megan Frampton

Translation © 2016 by Monika Srnková

Jacket design © 2016 by Matej Rudinský

Slovak edition © 2016 by Ikar

ISBN 978-80-551-4589-1

„A teraz by ste mi mali prezradiť jednu položku z vášho zoznamu, princezná“.

„Zo zoznamu vecí, ktoré chcem vyskúšať?“ spýtala sa hlasom vyšším a jemnejším ako zvyčajne. Sklonil hlavu a zašepkal jej do ucha. Niežeby bol v izbe ešte niekto iný, ale nemohol odolať.

„Presne tak,“ povedal a cítil, že jej na rukách naskočila husia koža.

„Chcem ísť niekam, kde sa môžem nahlas smiať. Chcem tancovať bez toho, aby ma trápilo, ako vyzerám a či robím správne kroky.“

Zmĺkla a videla, že netrpezlivo čaká, ako bude pokračovať. „Ale teraz zo všetkého najviac vás chcem pobozkať,“ povedala nakoniec.

Bola to najlepšia a zároveň najhoršia odpoveď, akú mu mohla dať.

Z NEZREDIGOVANEJ VERZIE ROMÁNU

ZÁHADNÁ DÁMA:

Bol nádherný deň. Slnko svietilo, vtáky čvirikali a vychovávateľky sa prechádzali so svojimi zverenkyňami v parku.

Nikto neočakával drámu katastrofu, ktorá sa blížila. Nik ju neočakával v takýto nádherný deň v Londýne. Nikto, ani mladé dievča mladá žena, ktorá sedela na lavičke a čakala na svojho snúbenca.

Ale takéto príbehy sú práve o takýchto katastrofách, či nie?

Ak by sa hrôzy dali predvídať, dalo by sa im predísť.

PRINCEZNÁ A DAREBÁK

Prvá kapitola

1842, Londýn, Dom pre potešenie pánov,

druhá súkromná komnata vpravo

„A čo budeš potom so mnou robiť?“ Nicholas nebol veľmi zvedavý na podrobnosti. Vedel, že žena, ktorá mu práve sedí v lone, je ochotná spraviť čokoľvek, čo zažiada. Zároveň bol však dosť veľký džentlmen, aby sa uistil, že aj ona si to užije.

Pri milovaní bol zástancom rovnocennosti.

„Čo chcete, aby som s vami robila?“ spýtala sa. Navidomoči nevedela, že keď sa jej na niečo pýta, očakáva odpoveď a nie ďalšiu otázku. Potlačil podráždenosť a znudenosť a radšej sa sústredil na jahodu, ktorú sa chystal položiť medzi jej prsia. Potom uchopil perami to šťavnaté ovocie. Jahodu, nie jej prsníky. Tú lahôdku si nechával na neskôr.

Priklonil sa k jej uchu a začal hovoriť tak, aby ani jedna z dvoch slečien, ktoré sedeli po jeho boku, nič nepočula.

„Chcem, aby si si zamestnala ústa a bola ticho. Keď ti potom dovolím rozprávať, budeš vykrikovať moje meno.“ Zamrvila sa mu v lone. Jej pevný zadok sa hojdal na jeho prirodzení, ktoré sa už postavilo do pozoru. Naklonila sa a položila si mu hlavu na plece. „Už som o vás všeličo počula, mylord, a som veľmi zvedavá, či je všetko pravda.“

Nicholas ju chytil za pás a palce si zasunul do mäkkého záhybu pod jej prsami.

Začala sa jeho obľúbená časť – očakávanie. Predstava jej výrazu, keď sa odhalí. Aké to bude dotýkať sa jej tela. Ako veľmi bude chcieť, aby sa jej zmocnil. Samotný akt bol, samozrejme, tiež príjemný, ale ani jedna zo žien, s ktorými dovtedy bol, nesplnila jeho očakávania.

V spoločnosti novej ženy sa zakaždým nádejal, že by to mohla byť tá pravá. Tá, s ktorou by dosiahol novú úroveň extázy a túžby, stratil by hlavu a počas chvíle plnej rozkoše by prestal premýšľať. A žena by sa mu rovnala v posteli, v rozhovoroch aj v živote.

Nemyslel si, že nájde takú ženu práve tu, v dome so zlou povesťou, ktorý dobre slúžil mužom z jeho spoločenskej vrstvy. Nemal však záujem dvoriť nejakej mladej dáme z vlastnej kasty, aby po svadbe zistil, že nie je preňho vhodnou spoločníčkou ani v posteli, ani v rozhovore, ale už s ňou musí byť spojený, kým ich smrť nerozdelí. Pred rokom o tom vážne zauvažoval, ale kým sa rozhodoval, daná mladá dáma sa zasnúbila s niekým iným. Takže zostal slobodný. Slobodne odhodlaný neoženiť sa, kým si nebude úplne istý svojou voľbou.

Nebol však ochotný zrieknuť sa rozkoše, ktorú mu ponúkala posteľ len preto, že svoje šance na dlhotrvajúce šťastie videl pesimisticky. Krátkodobý pocit šťastia mu v tom momente veľmi vyhovoval.

Zdalo sa, že aj iní muži v Londýne mali rovnaký názor. Dom bol plný pôvabných žien, presne ako dobre udržiavaný rybník, do ktorého stačí hodiť udicu a hneď sa nejaká chytí.

Ako návnada stačili peniaze a pár vhodne zvolených slov. Toho i toho mal hojne. A vďaka tomu vedľa neho sedeli tri ženy. Bol v jednej z najluxusnejších komnát, nie na veľkej posteli, ktorá zaberala skoro celú miestnosť, ale na dlhej nízkej čalúnenej pohovke tmavofialovej farby. Ostatný nábytok bol tmavý. Svetlo zapálených sviečok napĺňalo izbu teplom a zmyselnosťou. Akoby Nicholas a tri roztúžené ženy neboli dosť.

„Mylord,“ žena v jeho lone sa k nemu obrátila tvárou v tvár, zatiaľ čo ďalšie dve mu strapatili vlasy. Rukami mu hladili hruď a šepkali do ucha, čo budú neskôr všetci spolu robiť. S nimi si to už rozdal predtým. Obe boli šikovné a oduševnené.

Celkom sa na to tešil.

Takže nebol vôbec nadšený, keď začul hlas svojho brata Griffitha.

Griff nebol zlý brat. Vlastne Nicholas ho mal celkom rád. Ale na rozdiel od brata Griff netrávil väčšinu svojho voľného času v domoch zlej povesti, vlastne ani v domoch dobrej povesti. Namiesto toho chodil do knižnice, aby mal viac času na čítanie.

„Ospravedlňte ma, slečny,“ povedal Nicholas. Zodvihol ženu, ktorá mu sedela v lone, a opatrne ju položil na pohovku. Zapol si košeľu a prehrabol si vlasy, lebo vedel, že vďaka zmyselným hrám, ktoré sa tam pred chvíľou odohrávali, sú rozstrapatené.

„Poď ďalej, Griff!“ zakričal a postavil sa. Práve si zastrkával košeľu do nohavíc, keď jeho brat vstúpil. Griffovi sa rozšírili oči, keď zbadal izbu, ktorá vyzerala, akoby sa v nej práve konali nejaké orgie.

Alebo, ako to Nicholas s obľubou nazýval, bežný utorok.

„Čo sa deje?“ spýtal sa, keďže Griffove ústa sa otvárali a zatvárali ako na kukučkových hodinách.

„Tu máš,“ Griff mu vrazil do ruky kúsok papiera. „Mojim slovám by si pravdepodobne neuveril.“

Nicholas otvoril list. Už len to, že bol z ťažkého pergamenu, dávalo obsahu väčšiu vážnosť, než by si želal. Prebehol očami po právnickom žargóne a potom zdvihol pohľad na svojho brata.

„To znamená... toto zo mňa robí...“ Griff prikývol: „Vojvodu z Gageu.“

Nicholas sa znova pozrel na papier a hľadal nejaké vysvetlenie. Vlastne ho aj našiel, ale neporozumel výrazom so slovami zatiaľ čo, na dôkaz a ďalšie prešetrenie.

„To nemôže... ako?“ pozrel sa na brata, ako keby uňho hľadal pomoc.

„Zdá sa, že bol nejaký spor ohľadne rodokmeňa jednej vzdialenej rodinnej vetvy. Vysvitlo, že súčasný vojvoda z Gageu nie je právoplatný dedič, lebo pred pár generáciami sa tam vyskytla akási bigamia.“

Jeho brat na to mal vysvetlenie. Skvelé.

Až na to, že teraz... „A vojvodstvo, či ako sa to volá, teraz pripadá mne? A čo ostatní príbuzní?“

Griff potriasol hlavou: „Bigamia ovplyvnila mnoho potomkov. Je to ako vojna ruží, ktorá sa začala, lebo John z Gauntu si vzal za ženu svoju milenku, a tak jeho deti síce neboli nemanželské, ale...“

Nicholas štuchol brata do pleca, nie silno, len natoľko, aby prestal hovoriť. „Nepotrebujem hodinu dejepisu a už vôbec nechcem, aby toto tu viedlo k vojne.“

„Samozrejme,“ zaškeril sa Griff a pomasíroval si plece.

„Musím povedať, že radšej ty ako ja.“

Nicholas zdvihol obočie: „Keby si to bol ty, tak ja by som musel byť mŕtvy, takže som takisto rád, že som to ja. Čo mám teraz robiť?“

Griff pokrčil plecami: „Súčasný vojvoda sa odvolal, ale zdá sa, že zákon je na tvojej strane. Lepšie povedané nezákonnosť.“

Nicholas sa zamračil: „Ako je možné, že ty si o tom vedel skôr než ja?“

„Nebol si doma, keď prišiel právny zástupca. Myslel som si, že to chceš hneď vedieť.“

Správne. Pretože on bol tu, zatiaľ čo jeho brat bol doma a bezpochyby robil niečo užitočné a neváľal sa s tromi ľahkými ženami naraz. To by sa síce mohlo pokladať za užitočné trávenie času, ale potom by celý svet musel mať mylnú predstavu o vhodnom správaní.

Nebolo to prvý raz, čo sa Nicholas zamyslel nad tým, ako je možné, že sú s bratom takí odlišní, a pritom sú si takí blízki. Griffith mal väčšinou nos strčený v nejakej knihe, zatiaľ čo Nicholas ho s obľubou strkal medzi prsníky.

Obe jeho staršie sestry boli vydaté a počestné, ale to sa nerátalo, keďže to boli nevlastné sestry.

Obrátil sa k tým dvom ženám, ktoré boli zaneprázdnené jedna druhou. Keď uvidel, ako sa prvá túžobne pozerá na to, čo robí druhá s treťou, pocítil vzrušenie.

„Moje verné spoločníčky, vyskytla sa jedna dôležitá vec, ktorej sa musím venovať.“

Všetky tri prestali a sklamane sa naňho pozreli. Tá, ktorá sedela v strede, a ak si dobre pamätal, volala sa Sally, zošpúlila pery a povedala. „Ste si istý? Váš spoločník sa k nám na chvíľku môže pridať.“

Nicholas sa pozrel na Griffa, ktorý sa začervenal. Bol len o odtieň bledší ako pohovka. „Veľmi radi by sme zostali, slečny, ale musíme ísť.“ Nechcel, aby sa Griff dostal do trápnej situácie kvôli tomu, že v ňom náhle vzplanula túžba. Príbuzným by sa to vysvetľovalo ťažko.

Nečakal na odpoveď, chytil Griffa za rameno a viedol ho k dverám. Žene, čo viedla ten podnik, dal do ruky pár mincí.

„Tak skoro odchádzate?“ poznamenala a strčila si peniaze do vrecka. „Do skorého videnia, mylord.“

Nicholas potriasol hlavou: „Je mi to ľúto, ale pochybujem, že sa v najbližšom čase vrátim. Vyzerá to tak, že som zdedil titul vojvodu.“

S tými slovami otvoril dvere a ocitol sa v hmlistej noci. Jeho brat ho nasledoval.

Z NEZREDIGOVANEJ VERZIE ROMÁNU

ZÁHADNÁ DÁMA:

„Slečna Jane? Čakáte na pána lorda Neviemakého?

Dáma zdvihla pohľad od svojho lona svojej knihy:

„Áno, čakám. A vy ste...“

Na chvíľu sa naňho zahľadela a všimla si jeho pochmúrny výraz, vlasy čierne ako uhoľ, tenké pery a dravý vzhľad. Zatvorila knihu a pohľady sa im stretli.

Jeho oči boli ako dve tmavé studne, ktorým nevidela na dno. Pokúšala sa nezachvieť.

Muž nič nepovedal, len si sadol na lavičku vedľa nej. Natiahol ruky a keď ich položil na operadlo, takmer sa jej dotkol. Odsunula sa na kraj lavičky. Bola v bezpečí, keďže naokolo boli ľudia. Či nie?

„A vy ste...“ zopakovala.

„Ja som princ z LaGordonzy. A vy sa máte stať mojou manželkou.“

PRINCEZNÁ A DAREBÁK

Druhá kapitola

„Počuli ste o tom? O vojvodovi z Gageu?“

Isabellina matka zošpúlila pery: „O ničom nevieme. Ak sa chceš podeliť o nejakú klebetu, Maria...“

Isabellina teta sa hojdala v kresle, kučery jej tancovali okolo hlavy a oči mala plné vzrušenia. „To nie je žiadna klebeta, Jane! Vysvitlo, že vojvoda z Gageu nie je právoplatným vojvodom.“ Isabellina teta mala na sebe výstrednú širokú sukňu s množstvom volánikov na okraji, ktoré sa pri pohybe mierne nadvihovali.

„Ako to, že nie je?“ Hlas Isabellinej matky znel pohoršene, netrpezlivo a panovačne. Ako zvyčajne.

„Nie je právoplatným vojvodom z Gageu! Čo ma nepočúvaš?“

Isabella uhladila prstom výšivku. Neozvala sa a zatajila dych. Znamená to azda...

„Ako je možné, že vojvoda z Gageu nie je vojvodom z Gageu?“ spýtala sa jej matka. „Úprimne povedané, čudujem sa, že my dve sme sestry. Ty si asi tá najbláznivejšia osoba, akú poznám.“

Maria stuhla a zovrela pery do tenučkej čiary. Jej kučery znehybneli. „Ak chceš počuť novinky od niekoho iného, nech sa páči. Ďalej urážaj. Ale nebuď potom prekvapená, že tvoje drahocenné plány stroskotali, pretože z vyvoleného tvojej dcéry sa vykľul podvodník,“ prikývla víťazoslávne.

„Čo bude potom s tebou?“

Vďakabohu, nemusím sa zaňho vydať, pomyslela si Isabella, aj keď otázka nesmerovala na ňu. Pozrela sa na matku, ktorá už nevyzerala namyslene ako zvyčajne, ale skôr neisto. Asi najneočakávanejšou novinkou toho dňa bolo, že jej matka bola pokorená, aj keď len na chvíľu. Isabella mala na sebe tú najvhodnejšiu róbu na danú príležitosť. Čo sa týkalo oblečenia, účesu a iných vecí, ktoré jej matka pokladala za nevyhnutné pre budúcu vojvodkyňu, bola vždy dokonalá. Z rovnakého dôvodu sa venovala vyšívaniu, aj napriek tomu, že sa oveľa radšej prechádzala so sestrou v parku a bola len sama sebou.

„Tak teda pokračuj, prosím ťa!“ povedala matka strohým hlasom.

Teta nikdy nezakrývala svoju nevraživosť. Aj v tomto smere sa líšila od svojej sestry. Znova sa začala hojdať v kresle. „Zdá sa, že kvôli nejakej súdnej záležitosti začali prešetrovať vojvodov rodokmeň a prišlo sa na istú neprístojnosť v jeho rodine, pre ktorú príde o titul vojvodu.“

Isabella chcela kričať od šťastia, alebo objať tetu, či triumfálne pobehovať po izbe. Nič z toho však nespravila, iba sa zhlboka nadýchla a ďalej vyšívala. Možno, že vojvoda už nebol vojvoda, ale jej matka bola ešte stále jej matkou a nerozvážnosť svojej dcéry by určite neocenila.

Postavila sa a Isabelle naznačila, aby urobila to isté. „Musíme zistiť, čo sa presne deje. Tvoj otec to určite bude chcieť prešetriť.“

Isabella cítila, že sa trasie... Od šťastia alebo od úžasu. Nebola si celkom istá. Predstava slobody a toho, že sa nebude musieť vydať za vojvodu, sa pred ňou vznášala ako nádherný šperk, za ktorým sa musela len načiahnuť a vziať ho. Jej sloboda bola cennejšia než čokoľvek iné, pretože bola vzácna, vzácnejšia než najvzácnejší diamant. Nikdy ju neokúsila, ani len raz v živote, zatiaľ čo diamanty boli pre dámu jej postavenia ľahko dostupné. Jej matka na ňu civela, ako keby bola jej chyba, že vojvoda prišiel o titul. Isabella si želala, aby jej mohla povedať, že ak by mala moc zbaviť niekoho titulu, tak by ju použila, aby sa vyvliekla z akejkoľvek manželskej dohody. Alebo by sa urobila menej nádhernou, aby ju ľudia prestali obťažovať.

„Prestaň sa povaľovať, Isabella. Môžeš ísť ku dverám sama, Maria?“ Nebola to otázka, ale matka mala aspoň tú slušnosť voči sestre, aby predstierala, že to bola otázka.

„Samozrejme,“ Maria poklepala Isabellu po ruke. „Som si istá, že všetko bude v poriadku, Isabella. Vydáš sa dobre a nezáleží na tom, koho si vezmeš.“

Isabella nepatrne prikývla. Priala si, aby mohla povedať tete, vlastne hocikomu, aký má na manželstvo názor. O tom, že dobre sa vydať pre ňu znamená niečo úplne iné ako pre jej rodinu. Ak si nemusí vziať vojvodu, tak si azda nájde niekoho, kto ju bude mať rád. To by bolo dobré manželstvo, a nie to, kde by bol titul jej manžela dôležitejší ako to, či je dobrý človek. Neočakávala lásku. Priala si len priateľstvo, vľúdnosť a do istej miery nežnosť.

Vojvoda, teda vojvoda z Gageu, ktorého poznala, nikdy nejavil známky toho ani toho. Bavil sa s ňou ako s niečím, čo treba vybrúsiť do dokonalosti, presne ako to robila aj matka.

Isabella sa stala dokonalou, i keď na to nebola hrdá. Vymodelovali z nej dokonalú vojvodkyňu. Teraz sa však zdalo, že niet vojvodu, pri ktorom by naplnila svoj osud. Už len pri pomyslení na to, ako to prekazilo matkine plány, sa jej chcelo smiať.

Sloboda. Isabella si občas dovolila sama sebe zamyslieť sa nad tým, aká by bola jej budúcnosť, ak by nebolo nič vopred naplánované. Teraz, keď sa zdalo, že to môže byť jedna z možností, sa cítila zhrozená.

Kým vlastne bude, ak sa nestane vojvodkyňou z Gageu?

„Ako vidíte, vaša milosť, tu sú dokumenty, ktoré dokazujú váš právoplatný nárok na titul.“ Právny zástupca, jeden z piatich, ktorí boli v miestnosti, ukázal prstom na hromadu papierov. Nebol to presne ten žáner, ktorý Nicholas bežne čítal. Niežeby sa priznával k tomu, že číta romány, čím dramatickejšie, tým lepšie.

Po prvé, ani jeden z dokumentov neobsahoval nijakú romantickú scénu. Po druhé, jedinou záhadou bolo, či Nicholas zaspí počas nekonečného vysvetľovania. A po tretie, nemohol sa dočkať konca, pretože chcel, aby sa to konečne skončilo, a nie preto, aby bola dvojica konečne šťastná a zloduch porazený. No neodišiel, ani neprerušil nejakou zlomyseľnou poznámkou muža, ktorý rozprával. Správal sa ako vojvoda.

Titul mu pridelili len pred dvomi hodinami, ale už sa začal meniť. Tá myšlienka bola neobyčajná, až strašidelná. Vôbec nepomyslel na to, ako nové postavenie ovplyvní jeho život.

Ako ho to zmení?

Predošlú noc bol príliš zmätený, aby sa zamyslel na tým, čo to znamená. Bolo príliš neskoro, aby kvôli detailom navštívili právneho zástupcu. Ráno však vstali hriešne skoro, možno pre Griffa to nebolo také nezvyčajné, ale pre Nicholasa áno, a ponáhľali sa do kancelárie, aby videli tie dokumenty na vlastné oči.

Zatiaľ len sem-tam prikývol či niečo zamrmlal, a tváril sa, že rozumie všetkému, čo mu hovoria. Na druhej strane Griff nemusel predstierať záujem. Bol nadšený z tej hromady nudných slov a prastarých papierov. Nicholas skutočne začal pochybovať o tom, či mali tých istých rodičov.

„A tu, vaša milosť,“ právny zástupca mu ukazoval ďalší dokument, „vidíte zoznam vecí, ktorými sa vojvoda, vlastne bývalý vojvoda, zaoberal.“ Mužova ruka sa zachvela a Nicholas si pomyslel, že možno tie dokumenty sú preňho také vzrušujúce ako pre neho román. Kedy vyjde pokračovanie Záhadnej dámy? Radšej by prevracal listy tej knihy, než sa zaoberal čítaním týchto dokumentov.

„Čo je tam napísané?“

„Vaša milosť, stojí tam, že... hm... že vojvoda je zasnúbený s dcérou grófa z Grosstonu, so slečnou Isabellou Sawfordovou.“

„A čo to má so mnou spoločné?“

Právny zástupca si odkašľal a odvrátil zrak od Nicholasa.

„Vyzerá to tak, vaša milosť, že ak sa sobáš medzi grófovou dcérou a vojvodom z Gageu neuskutoční, bez ohľadu na to, kto nesie titul, vojvodstvo bude mať problém udržať si zvyčajný príjem,“ dodal a zaškúlil na papier. „Sucho spred dvoch rokov donútilo vojvodu, teraz už bývalého vojvodu, uzavrieť dohodu s grófom, ktorý investoval nemalú sumu do záchrany vojvodovho majetku.“

„Ukážte mi to,“ povedal Griff a zobral si ten dokument. Nicholas zafrflal: „Gróf určite neočakáva, že nový vojvoda z Gageu dodrží sľub predošlého vojvodu z Gageu. A čo na to hovorí budúca nevesta? Má sa vydať za jedného muža a zrazu ho len tak nahradia niekým iným? To nie je také jednoduché, ako vymeniť koňa v záprahu.“

„Sa... samozrejme, vaša milosť,“ súhlasil muž. Rozprával váhavo a Nicholas po prvýkrát, odkedy sa dozvedel tú správu, pocítil záblesk neistoty.

„Nespravil by to. Či áno?“ obrátil sa na Griffa, ktorý ešte stále uprene hľadel na dokumenty.

Zdvihol hlavu a pozrel sa na Nicholasa. Jeho oduševnenosť sa vytratila. „Tieto papiere sú asi také právoplatné ako dokumenty, ktoré z teba robia vojvodu. Vyzerá to tak, že si nezdedil len titul, ale aj nevestu.“

Z NEZREDIGOVANEJ VERZIE ROMÁNU

ZÁHADNÁ DÁMA:

„Mýlite sa, vaša výsosť,“ povedala Jane pokojným tichým hlasom. Anthony je už určite na ceste.

„Nie, miláčik,“ mužov... princov úlisný tón ju zasiahol ako búrka – záplava bolesti, pýchy a vznešenosti.

„Váš otec mi dal vašu ruku výmenou za to, že mu pomôžem dostať sa z dlhov. Váš nápadník súhlasil, že ustúpi. Dnes za vami nepríde. Už nikdy nepríde,“ dodal a prstami si prehrabol vlasy vykrútil fúzy.

PRINCEZNÁ A DAREBÁK

Tretia kapitola

„Takže predsa nemusíš byť vojvodkyňou?“ Margaret sedela s prekríženými nohami na Isabellinej posteli a hrala sa s pramienkom vlasov. Obe mali na sebe nočné košele.

Isabellina bola oveľa krajšia, zdobená stužkami a čipkami. Margaretina bola príliš krátka a vyrobená z obyčajnej bavlny. Isabella sa posadila na posteľ vedľa sestry.

„Dúfam, že nie.“ Och, ako len dúfala, že nie. „Rodičia z toho úplne šalejú, ale keď nový vojvoda odmietne, tak nemôžu nič spraviť. Rozmýšľam,“ povedala a ľahla si s roztvorenými rukami, „aký je dopyt po takmer vojvodkyniach. Pravdepodobne by za mňa dostali slušnú sumu. Zdokonalila som dokonca aj svoje prikývnutie, ktoré znamená som viac než vy, ale mám toľko slušnosti, aby som to nepovedala nahlas, aj keď obaja vieme, že je to pravda.“ Nesúhlasne sa zaškľabila.

„Všetky tie hodiny... a nakoniec vyjde najavo, že vojvoda, za ktorého som sa mala vydať, nie je skutočný vojvoda.“

Vďakabohu.

Margaret si ľahla vedľa nej. „Myslíš si, že gróf len tak dovolí vojvodovi, aby sa z toho vyvliekol?“ Margaret ho prestala volať otec vo chvíli, keď začula, ako ju nazval zbytočnou, pretože nebola taká krásna ako jej sestra. A preto nemala ani takú fajnovú nočnú košeľu. Isabelle zovrelo srdce. Ten pocit ju sprevádzal odvtedy, čo sa pred tromi rokmi dozvedela o svojom osude. „Neviem. Pevne verím, že nový vojvoda z Gageu s tým nesúhlasí. Neviem o ňom nič, len toľko, že sa volá Nicholas Smithfield a že je slobodný. Bodaj by už bol ženatý, aby nebolo čo riešiť.“

„Nicholas Smithfield?“ Margaret sa posadila a širokými očami sa pozrela na Isabellu. „Nicholas Smithfield,“ zopakovala, ale tentoraz vyslovila zreteľne každú slabiku. Nicho-las Smith-field.

Zovrelo jej srdce ešte silnejšie. „Áno, ten. Čo o ňom vieš?“ Margaret sa usmiala a Isabelle na chvíľku odľahlo. Jej sestra by nebola zďaleka taká veselá, ak by s novým vojvodom nebolo niečo v poriadku. Aj keď poznala svoju sestru natoľko, aby vedela, že Margaret môže byť vysmiata aj preto, že je známy svojou neuveriteľnou hlúposťou alebo nenávisťou voči ženám, ktorých meno sa začína samohláskou.

„Počula som, že je veľmi obľúbený medzi určitými ženami, ak vieš, na čo myslím,“ Margaret na ňu žmurkla a doširoka sa usmiala. Isabelle štuchla sestru do ramena.

„Mimochodom, odkiaľ vieš o tých určitých ženách? A kde si to počula o vojvodovi?“

Margaret odpovedala so samoľúbym výrazom na tvári.

„Nemysli si, že dievčatá, ktoré ešte neuviedli do spoločnosti, nič nevedia.“

„Vždy vieš toho viac než ja,“ odpovedala Isabella. Práve Margaret jej povedala o dohode s vojvodom, takže sa mohla vyplakať ešte pred tým, než jej otec tú novinu oznámil. A tak bola schopná ju prijať s chladnou zdržanlivosťou, ako to rodičia od najstaršej dcéry očakávali.

„Je to pravda,“ povedala Margaret spokojne. „Sestra mojej priateľky Harriet mala vlani debutantský ples a myslela si, že pán Smithfield, nový vojvoda, požiada o povolenie dvoriť jej, keďže javil známky náklonnosti. Potom sa však pán Cavanaugh dostal vyššie na spoločenskom rebríčku a tak sa rozhodla pre neho. Počas toho sa však na Smithfielda neustále vypytovala. Neviem, kde to Harrietina sestra počula, ale jej rodičia neboli príliš nadšení z toho, že by mal tvoj vojvoda chodiť do ich domu, takže nejaká pravda na tom bude.“

„Nie je to môj vojvoda!“ odvrkla Isabella. Teda dúfala, že nebude.

„Povedal ti už gróf, s čím máš počítať?“ Margaretin hlas už neznel tak veselo. Isabellu zabolelo, že jej sestra presne vedela, čo si o nej myslia ich rodičia. Niežeby o svojej staršej dcére mali vysokú mienku, ale aspoň jej venovali nejakú pozornosť, aj keď to bolo zväčša len napomínanie. Margaret nevedela, že jediný raz, keď sa Isabella vzbúrila, matka sa jej vyhrážala, že pošle Margaret preč a nedá jej šancu na debutantský ples, a tak nebude mať možnosť stretnúť nejakého džentlmena, ktorý ocení jej veselú povahu a rozkošný úsmev. Isabella odvtedy nenamietala voči ničomu, čo od nej rodičia žiadali.

„Nie,“ odpovedala tichým hlasom, „ešte nie.“

„Vojvoda z Gageu, mylord,“ zahlásil Lowton, potom sa uklonil a uvoľnil mu cestu. Isabella nezdvihla pohľad, lebo sa naňho nechcela pozrieť. Ako keby to, že ho neuvidí, znamenalo, že neexistuje. To sa nestalo ani len v rozprávkach, ale aspoň na chvíľu to mohla predstierať.

„Vaša milosť,“ povedal jej otec a vykročil dopredu, „smiem vám predstaviť svoju manželku, grófku z Grosstonu, a svoju dcéru, slečnu Isabellu Sawfordovú?“

Isabella zdvihla pohľad a nahodila svoj zvyčajný výraz. V momente, keď ho uvidela, začala Margaret zazlievať, že sa zabudla zmieniť o tom, aký je nový vojvoda z Gageu fešák.

Isabella nebola nízka, ale vojvoda bol od nej aspoň o pätnásť centimetrov vyšší. Možno aj viac. Jeho výška presahovala otcovu výšku, a tak bol tiež nadpriemerne vysoký. Mal tmavé blond vlasy, ktoré vybiehali špičkou do stredu čela, prenikavé modré oči prikované na nej a špicatý nos. Pozeral sa na ňu tak uprene, až sa zdalo, že jej vidí do duše. Mal chudú tvár s ostrými črtami a výraznými lícnymi kosťami. Vyzeral reprezentatívne. Určite sa s tou vlastnosťou narodil a nebolo to len niečo, čo si osvojil po tom, ako sa z neho stal vojvoda. A tá jeho postava! Mal široké plecia, úzke boky a dlhé nohy v úzkych nohaviciach, ktoré sa naňho lepili takmer nemravným spôsobom. Možno sa to zdalo neslušné, pretože on celý vyzeral mocne a mužne a v jeho blízkosti bolo ťažké nemyslieť na nemravné veci. Bol veľmi jednoducho oblečený, nemal na sebe prstene ani prívesky ako predošlý vojvoda. Nepotreboval žiadne ozdoby. Skromnosť jeho oblečenia len vyzdvihla silnú, živočíšnu krásu jeho tváre. Niet divu, že ženy priťahoval. Je ťažké predstaviť si, že by mu nejaká dáma – a nielen tie „určité“ dámy – nevenovala druhý či dokonca tretí pohľad.

V tom momente naňho pozerala takisto uprene ako on na ňu.

„Teší ma,“ zamrmlala Isabella. Vojvoda kývol hlavou, jeho pohľad bol stále uprený a sústredený.

„Isabella, mohla by si nás ospravedlniť? S vojvodom musíme prebrať isté veci.“ Otec ani nečakal na odpoveď. Sadol si a naznačil vojvodovi, aby urobil to isté.

„Isabella!“ povedal nahnevane. Väčšinou netrvalo tak dlho, kým poslúchla jeho príkaz, ale nevedela z vojvodu spustiť oči. Ako keby bola smädná a on bol voda. Možno nie voda, ale bohatý, dekadentný likér, ktorý pili antickí bohovia pred orgiami. Potom začala rozmýšľať nad tým, akú by mohol mať chuť, a pri tých nevhodných myšlienkach sa začervenala.

„Samozrejme. Ospravedlňte ma,“ povedala a konečne prerušila očný kontakt. Skoro zakopla, keď vychádzala z izby. Ona, ktorá vedela chodiť medzi hromadou hrozna v tanečných topánkach a s pohárom vody na hlave.

Natiahol ruku, aby ju zachytil, a ona cítila, ako pri tom dotyku preskočila iskra. Keby sa pozrela na svoju ruku, určite by na nej boli stopy po popálenine, aj keď sa jej dotkol len na pár sekúnd. A ešte k tomu mal aj rukavicu.

Ach bože. Nezáleží na tom, čo sa stane. Či si ho musí vziať, alebo nie, bola si istá, že jedno aj druhé bude ľutovať.

Nicholasovi sa chcelo zakričať bravo! a zablahoželať grófovi k taktickému kroku. Ukázal mu, o čo príde, ak nedodrží svoju časť dohody. Grófova dcéra bola taká nádherná, až človeka zaboleli oči, keď sa na ňu pozeral. Tmavé vlasy mala vypnuté do elegantného účesu, takže bolo vidieť aj jej vznešený krk. Jej oči boli veľké a tmavé a tie pery... tie pery boli stelesnením hriechu. Dokonalé, bujné a červené. Pred očami sa mu hneď začali premietať predstavy o tom, čo by sa s nimi dalo robiť. Alebo to možno bola len Nicholasova bujná fantázia.

Jej postava bola takisto pôsobivá. Oblé, bujné prsia, štíhly driek a boky so zmyselnými krivkami. Vedel si dobre predstaviť ženskú postavu, aj keď bola skrytá pod šatami. Nezáležalo na ich strihu. Róbu však mala ušitú tak, aby vyzdvihla jej prednosti. Hlboký výstrih odhaľoval vrchnú časť jej poprsia a vzorovaná látka jej obopínala trup až po pás a potom sa voľne rozbiehala do širokej sukne, ktorá sa pri chôdzi vábivo vlnila. Bola vyššia než väčšina žien, čo, samozrejme, podnietilo ďalšie predstavy. Aké nové možnosti by sa naskytli, keď výškový rozdiel medzi partnermi je menší ako 30 centimetrov.

Mohol ju obdivovať, koľko len chcel. Nič to však nemenilo na skutočnosti, že sa sem prišiel vykrútiť z manželstva. Nezáleží na tom, aká je príťažlivá. Pretože mal veľa žien –, hoci ani jedna z nich nebola taká nádherná ako ona –, ale aj tak. A ešte nenašiel tú pravú, s ktorou chcel prežiť celý svoj život. Pre jednu chvíľku obdivu sa nepripúta naveky k jednej žene.

„Nech sa páči, posaďte sa, vaša milosť,“ gróf ukázal na kreslo a sadol si oproti nemu. Nicholas ho nasledoval a zaklonil hlavu. „Nuž?“ Vyjednávacie techniky sa naučil od otca, ktorý mal množstvo možností pochybovať o ňom. Zostať ticho, až kým ten druhý začal rozprávať viac, ako mal v úmysle, len aby nebolo ticho.

„Situácia je taká, vaša milosť, že vojvoda z Gageu... muž, ktorý vlastnil ten titul pred vami...“

„Viem, kto to bol, nemusíme sa zaoberať tými detailmi,“ povedal Nicholas. Druhý krok, prerušiť prúd myšlienok.

Gróf si prekrížil ruky. Tváril sa prísne, ako keby to bola Nicholasova chyba, že sa z neho stal vojvoda. „Veci sa majú tak, že som minul značnú časť svojho majetku. Dohoda znela, že vojvoda si vezme moju dcéru po skončení spoločenskej sezóny. Jej matka a ja...“ znepokojene sa pozrel na grófku. V tom momente si Nicholas uvedomil, že za tým celým je ona, a bolo vidieť, že je odhodlaná.

„Investovali sme veľa času a kapitálu, pretože sme si boli istí, že sa Isabella stane vojvodkyňou z Gageu,“ povedala grófka sebavedomo a arogantne, z čoho Nicholasovi naskočila husia koža, aj keď ten tón hlasu obdivoval. Nech by spravil čokoľvek, nič by ju nezastrašilo a nerozptýlilo.

„Prosím, pochopte moju dilemu,“ odpovedal Nicholas a rozhodil ruky. „Práve som sa dozvedel, že som vojvoda a navyše už mám aj potenciálnu vojvodkyňu. Musel som toho stráviť za dvadsaťštyri hodín dosť veľa.“

„Samozrejme,“ povedal gróf.

„Samozrejme,“ povedala grófka zároveň s ním, „ale faktom je, že ide o čestnú dohodu, a očakávame, že sa jej podmienky dodržia bez ohľadu na to, komu patrí titul.“ Modlil sa, aby dcéra grófky nebola taká zastrašujúca ako matka.

Nicholas sa predklonil a lakťami sa oprel o kolená. Dlane si voľne spojil pred sebou. „A čo keď odmietnem titul? Ak odmietnem prevziať zodpovednosti predošlého vojvodu?“ Ani mu to dovtedy nenapadlo, ale cítil, ako ho slučka vojvodských povinností zviera okolo krku a navždy mení.

Chcel zostať taký, aký je. Aký bol predtým. Samozrejme, Griff by zúril, ak by Nicholas titul odmietol, ale jeho prijatie znamená veľa zodpovednosti, nehovoriac o neveste.

„To by ste nespravili,“ gróf nechcel veriť, že Nicholas o tom vôbec uvažuje. Za normálnych okolností by s ním súhlasil. Kto by odmietol titul vojvodu len preto, že k nemu patrí aj manželka? Väčšina mužov, možno aj všetci, by sa oženili a ďalej žili ako predtým. Nicholas však poznal sám seba natoľko, aby vedel, že by nikdy nezneuctil svoju manželku takým spôsobnom. A to bez ohľadu na to, kto by ňou bol.

„Možno,“ odpovedal Nicholas. „Niežeby vaša dcéra nebola pôvabná dáma.“ Zrejme to bola tá najpôvabnejšia žena, akú kedy videl. „No nemám rád, keď ma do niečoho nútia.“

Nepovedal viac, iba čakal. Netrvalo to dlho.

Grófka zdvihla hlavu a pozrela sa naňho. Mala rovnaké tmavé oči mandľového tvaru ako jej dcéra. Vďaka tej podobe sa mu zdala slučka okolo krku ešte tesnejšia. „A zamysleli ste sa nad tým, aký dosah bude mať vaše rozhodnutie na vojvodstvo? Zdá sa mi, že ste veľmi nerozvážny, vaša milosť,“ povedala zdvorilo. „Alebo sebecký, lebo ste ochotný obetovať svoju povesť čestného muža a tiež titul, ktorý existuje už stovky rokov. Čo myslíte, ako by zareagovala naša mladá kráľovná, keby ste spravili niečo také trestuhodné?“ Poťahovala nosom, ako keby vedela, že spoločnosť, v ktorej sa Nicholas predtým pohyboval, nebola taká slušná. „Myslíte si, že by sme vás sem zavolali, keby sme aspoň na chvíľku zapochybovali o vierohodnosti dokumentov?“ Potriasla hlavou. „Nie ste osoba, za ktorú sme mienili vydať našu dcéru, ale vojvodom ste teraz vy, či sa vám to páči, alebo nie. Prevezmete titul a zosobášite sa s našou Isabellou, inak...“ nedokončila vetu. Skrytá vyhrážka bola v izbe takmer hmatateľná. Dokázala to ešte lepšie než jeho otec. Nicholas však vedel čítať medzi riadkami. Ak by pokračoval so svojimi klamstvami, tak by zruinoval seba, Griffa a pravdepodobne aj všetky odvetvia a ľudí, ktorých prežitie záviselo od majetku vojvodu z Gageu. Kráľovná Viktória by sa naňho nahnevala. Každý, s kým by sa stretol, by vedel o jeho ohrdnutom vojvodstve a odsúdil by sám seba na život plný škandálov a zlej povesti. Na život, z ktorého by sa nevedel vyslobodiť. Tomu všetkému by sa mohol vyhnúť, ak by s manželstvom súhlasil.

Nebolo nad čím rozmýšľať. Musí to urobiť, aj keď sa mu z toho zovrelo hrdlo.

„A čo vaša dcéra?“ vyhŕkol Nicholas.

„Nebude namietať. Uvedomuje si vážnosť dohody. A tá je určite záväzná, vaša milosť. O tom nemáme pochybnosti.“ K rovnakému záveru dospel aj Griff potom, čo niekoľko hodín študoval tie dokumenty. Griff však nespomenul záväznú dohodu, len sa prísne pozeral a potľapkal Nicholasa po pleci. To bol ten moment, keď si uvedomil, že sa nedá nič robiť. Musel sa aspoň pokúsiť zistiť, či bude ľahké ovplyvniť budúcich svokrovcov rozumom, klamstvami alebo čímkoľvek iným. Odpoveď sa zdala jednoznačná. Dúfal, že jeho budúca nevesta sa nepodobá na svojich rodičov.

Predovšetkým nie na matku.

Nicholas prehltol a prikývol. Len raz. „Zdá sa, že musíme naplánovať svadbu, mylord.“

Zúfalo sa chcel vrátiť o deň, keď jeho najväčším problémom bolo, s ktorou z troch žien sa pomiluje najskôr.

Koniec ukážky

Table of Contents

Start

Prvá kapitola

Druhá kapitola

Tretia kapitola