Laurelin Paige

FOUND IN YOU

Copyright © 2013 by Laurelin Paige

Translation © 2015 by Bianka Filipová

Jacket design © 2015 by Emil Křižka

Slovak edition © 2015 by Ikar

Z anglického originálu Found in You (Mandevilla Press, Weston 2013) preložila Bianka Filipová.

Redigovala Erika Mináriková.

Korigovala Silvia Zubeková.

Obálku navrhol Emil Křižka.

Technická redaktorka Helena Oleňová.

Vydalo vydavateľstvo Ikar, a. s., Bratislava v roku 2015 ako svoju 841. publikáciu v elektronickej podobe.

Sadzba a zalomenie do strán PRO 2, a. s., Bratislava.

ISBN 978-80-551-4526-6

1.  kapitola

Pri vchode do výškovej budovy na Park Avenue som zastala a pozrela sa na názov sídla vytesaný do kameňa: The Bowery. Vzápätí Jordan s autom odišiel. Asi si povedal, že pri vrátnikovi, ktorý mi už držal dvere, som v bezpečí. Ja som zatiaľ nehybne stála ponorená v myšlienkach.

Bolo to ozajstné. Prenikla som hlbšie do Hudsonovho života než ktokoľvek iný a to bol veľký – obrovský – krok. Samozrejme, že som bola nadšená. Toho muža som milovala. No poznala som ho vôbec? Mohla som ho skutočne ľúbiť na základe toho mála, čo som o ňom vedela? Až do chvíle, keď ma sem pred dvomi minútami priviezol jeho šofér, bola pre mňa jeho adresa jedna veľká neznáma. A čo ma čakalo vnútri? Čo sa skrývalo v Hudsonovi pod maskou, ktorú tak dobre nosil?

Mala som pocit, že asi ako jediný človek na svete som videla skutočného Hudsona, no to som sotva načrela pod povrch. Na mladom obchodnom magnátovi, ktorý si získal moje srdce, bolo toho ešte veľa na odhaľovanie.

Vedela som aj to, že Hudson má tajomstvá. Svojich manipulačných hier a záľuby v motaní ženských hláv sa vzdal skôr, ako sa zoznámil so mnou, no existovala veľmi reálna možnosť, že ho jeho minulosť znova dobehne. Rovnako ako to, že sa vráti moja minulosť.

Tento strach ma ochromoval najviac. Bála som sa, že sa vrátim k starým nezdravým návykom. Po všetkých vzťahoch, ktoré som rozbila prenasledovaním a neopodstatnenou žiarlivosťou, som vedela, že zničenie tohto vzťahu by bol môj koniec. Našťastie, zatiaľ som sa pri Hudsonovi cítila vyliečená. Len čas ukáže, ako dlho to vydrží.

Vrátnik na mňa vrhol nedočkavý pohľad – má naďalej držať dvere tejto bláznivej nerozhodnej ženskej, alebo ich má pustiť?

Upokojila som ho úsmevom. „Dáte mi minútu?“ Opätoval úsmev, prikývol a zavrel dvere.

S hlbokým nádychom som pozrela na najvyššie poschodie, kde bol s najväčšou pravdepodobnosťou Hudsonov byt. Nevedela som, aké má číslo bytu. Bol hore? Díval sa na mňa z okna? Videl ma, ako tu dolu váham?

Povedal mi, že bude spať, no odvahu pohnúť sa mi dodala práve tá posledná myšlienka. Nečudovala by som sa však, keby nespal a čakal na mňa. Nechcela som, aby mal podozrenie, že mám nejaké pochybnosti. Pretože som ich nemala. Pochybovala som o sebe a o tom, či nás zvládnem. A úprimne, ak som mala pestovať nádej, že konečne dokážem mať vzťah s druhým človekom bez toho, aby som sa stratila v obavách a nezdravých návykoch svojej obsedantnej minulosti, tak potom boli aj tie pochyby zbytočné.

Keď som podišla k vrátnikovi, usmial sa a otvoril mi dvere. Vnútri sedel za stolom pred výťahmi ďalší muž.

„Slečna Withersová?“ spýtal sa skôr, ako som sa stihla predstaviť.

Nemalo ma to prekvapiť. Hudson sľúbil, že dole nechá kľúč, a bolo pol štvrtej nadránom. Kto iný to mohol byť?

Prikývla som.

„Pán Pierce vám nechal tento kľúč. Oba výťahy naľavo vás vyvezú do bytu. Keď nastúpite, kľúč zasuňte do ovládacieho panelu.“

„Ďakujem.“

Dvere sa otvorili hneď, ako som privolala výťah. V kabíne som roztrasenou rukou zasunula kľúč a bola som rada, že vrátnik ma už nevidí. Jazda nahor bola rýchla, no nie dosť rýchla. Len čo som potlačila nepokoj, nastúpila nedočkavosť. Chcela som byť v Hudsonovom priestore, v jeho náruči. Chcela som byť s ním a ešte aj minúta, ktorú mi trvalo vyviezť sa na najvyššie poschodie, sa mi zdala pridlhá.

Výťahové dvere sa otvorili do maličkej predsiene. Vystúpila som, a keď som sa vybrala jediným možným smerom, ocitla som sa vo foyeri. Bolo tam ticho, no kdesi nablízku som počula tikot hodín. Zažatých bolo len zopár svetiel. Predpokladala som, že po ľavej strane sú spálne, pretože pravá strana sa otvárala do obrovskej obývačky s oknami od podlahy po strop.

Aj keď som sa nevedela dočkať, kedy uvidím Hudsona, zamierila som do obývačky, uchvátená nádherným výhľadom. Skôr ako som stihla prísť k oknám, rozsvietila sa lampa. Zbadala som Hudsona, ako sedí v kresle.

Od prekvapenia mi padla sánka: Pohľadom som obchytkávala toho krásneho muža, ktorý mal na sebe len boxerky. Zrak mi padol na jeho vyrysovanú hruď a zrýchlil sa mi pulz. V matnom svetle sa moje oči stretli s jeho sivými očami, ktoré mu sčasti zakrývali pramene hnedých vlasov. V boxerkách som ho ešte nevidela a veruže o dosť som prichádzala. Znova ma ohromilo, ako málo toho o ňom viem, no teraz ma to skôr vzrušilo než vydesilo. Dalo sa na ňom toho ešte toľko objavovať a ja som bola pripravená na prieskum.

Vzrušenie však nezmiernilo môj čudný pocit a nervozitu. Išlo o neznáme teritórium a nevedela som, ako postupovať. Hudson to určite cítil rovnako.

Jednou rukou som stískala kabelku, zatiaľ čo druhou som bezmyšlienkovito zvierala látku modrých krátkych áčkových šiat, ktorých štýl bol mixom profesionality a príťažlivosti. Bol to typ oblečenia, aké som vždy nosila do Sky Launchu, nočného klubu, kde som pracovala ako pomocná manažérka. Do klubu, ktorý patril Hudsonovi a v ktorom som sa s ním zoznámila.

V mysli sa mi mihla spomienka na naše prvé stretnutie: sedel na konci barového pultu a úplne mi vyrazil dych. Ihneď som vedela, že by som mala vziať nohy na plecia. Ale neurobila som to. A teraz som práve preto nemohla byť vďačnejšia. Vyrážal mi dych rovnako ako predtým. S plachým úsmevom som sa odhodlala prerušiť ticho. „Ty si hore.“

„Myslel som, že bude najlepšie, ak na teba počkám, aby si nebola dezorientovaná.“

„Ale mal by si spať.“ Ako prezidentovi multimiliónovej spoločnosti Pierce Industries jeho časový rozvrh výrazne kolidoval s mojím klubovým harmonogramom. Prišla som sem uprostred noci a on mal o šiestej ráno vstať. Čo to robím? Ako sa dajú zladiť také odlišné životy?

Nie, nemala som tak rozmýšľať. Bola to len zámienka, aby som si upierala šťastie. Hudson aj ja si aspoň raz v živote zaslúžime trochu šťastia.

Objekt mojej túžby vstal, prešiel ku mne a dvihol mi ruku, ktorou som držala kabelku. „Spal som. A teraz som hore.“ Ten jednoduchý dotyk stíšil môj nepokoj, takže som si ho pod tlkotom srdca nevšimla. To mi Hudson spôsoboval. Takto nádherne ma ohromoval a ohuroval.

Vzal mi kabelku a položil ju na koniec stola.

Bez kontaktu s ním sa moja nervozita vrátila a z úst som vypustila nepotrebné slová. „V takomto strešnom byte som ešte nebola. Teda ak nerátame tvoj byt nad kanceláriou.“ V tom byte ma pretiahol do bezvedomia. Vďakabohu za šero v miestnosti. Zakrylo moje červenanie. „Toto je nádherné, H.“

„A to si ešte takmer nič nevidela.“ Nezhrozil sa nad absurdnou prezývkou, ktorú som mu vymyslela. Možno si na ňu začínal zvykať.

„Ale to, čo vidím...“ Pohľadom som prešla po rozľahlej obývačke a všimla som si prepracované architektonické detaily a jednoduchosť štýlu. „... je úžasné.“

„Som rád, že sa ti to páči.“

„Je to úplne iné, než som čakala. Nie ako byt nad kanceláriou. Myslela som, že toto bude podobné.“ Byt nad kanceláriou bol samá čierna farba a samá koža, veľmi mužný a silný. Toto miesto bolo biele a presvetlené, videla som to aj v tlmenom svetle lampy a mesiaca.

„Alayna.“

Keď vyslovil moje meno, naskočili mi zimomriavky. Ako to, že mi ešte stále niečo také spôsoboval? Vzrušil ma jediným slovom. Tak poľahky ma premenil na klbko nervov.

„Aj nábytok je iný.“ Od nervozity som sa rozrozprávala, aby som sa vyhla spojeniu, ktoré by sme nadviazali, len čo by som sa mu poddala. Podišla som k bielej pohovke a prebehla rukou po drahom čalúnení. „Ale aj tento interiér navrhla Celia, však?“

Hlas mal strohý. „Áno.“

Celia Wernerová, kamarátka z detstva a bývalá snúbenica. No, nie celkom, ale takmer. Ale prečo som ju spomenula? Chcela som nás zničiť? Celia bola neustálym zdrojom napätia v našom vzťahu, už odkedy si ma Hudson najal, aby som presvedčila jeho matku, že patríme k sebe. Sophia Pierceová, istá si tým, že jej syn nie je schopný niekoho milovať, chcela Hudsona pre dcéru svojich dobrých priateľov Wernerovcov. Vraj by boli dokonalý pár. Aj keď Hudson k Celii nič necítil, Celia by ho aspoň držala na uzde, aby neprepadol svojim závislostiam.

Ukázalo sa však, že Hudson dokáže niekoho ľúbiť. A počas nášho divadielka sa do mňa zamiloval.

No medzi Hudsonom a Celiou bolo predsa len akési spojenie. A to dosť podnecovalo moju žiarlivosť. Aby som zmenila tému, zamierila som k oknám. „Tento výhľad...“

„Alayna.“

Pritlačila som tvár ku sklu a pozrela sa na svet hlboko pod nami. „... je nádherný.“

Hudson prišiel zozadu ku mne. Jeho teplo mi zohrialo chrbát, aj keď sa ma ešte ani nedotkol. „Alayna, pozri sa na mňa.“

Pomaly som sa k nemu otočila.

Dvihol mi bradu a ja som sa mu musela pozrieť do očí.

„Si nervózna. Nebuď. Ja ťa tu chcem.“

Jeho slová mi poskytli útechu, ktorú som potrebovala, a zadusili plamene všetkých mojich obáv. „Určite?“ Upokojil ma, no chcela som viac. „Nikdy si si sem nepriviedol nijakú ženu. Nie je to čudné?“

Palcom ma pohladil po líci a moja pokožka pod jeho dotykom ožila. „Je to iné, pretože som tu predtým nemal ženu, no nie je to čudné. A som si stopercentne istý tým, že ťa tu chcem.“

Zajasala som pri potvrdení, že som prvá žena, s ktorou sa v tomto byte bude milovať. „Aj ja. Chcem povedať, že som si istá, že tu chcem byť.“ Spálil ma pohľadom. Dokázala by som sa v ňom navždy stratiť. Dosť ma to vydesilo. Hľadajúc spôsob, ako vydržať ešte o čosi dlhšie, pozrela som smerom k miestnosti pripojenej k obývačke. „Čo je tam? Jedáleň?“

„Ráno ti urobím prehliadku.“ Dvihol druhú ruku, chytil mi tvár a znova sa mi pozrel do očí.

„Prehliadka ráno,“ zopakovala som. A bolo to tu. Podľahla som mu. „Takže nie teraz.“

„Nie, teraz nie. Teraz ťa chcem uvítať vo svojom domove.“ S drvivou silou sa mi pritisol na pery a vzal ma do závratných výšin, pri ktorých aj výhľad za mnou zbledol. Sal mi pery a potom mi lahodnými ťahmi vošiel jazykom do úst. Vyviedlo ma to z miery a chcelo sa mi hodiť mu ruky okolo krku a držať sa ho ako o život.

Rukou, ktorou mi predtým držal tvár, ma chytil okolo pása a pritiahol k sebe. Na stehne som cez tenký materiál boxeriek zacítila jeho erekciu. Druhou rukou mi zašiel do vlasov na zátylku. Pritlačila som sa naňho prsami, pretože som ho potrebovala cítiť každučkou časťou tela.

Hudsonovi sa v hrdle zachytil ston, rezonoval pod naším bozkom a zapaľoval vášeň v mojom vnútri.

S perami na mojich ústach povedal: „No je tu jedna miestnosť, ktorú ti chcem ukázať ihneď.“

„Dúfam, že je to spálňa.“

„Áno.“ Rýchlym pohybom ma vzal na ruky a naspäť do foyeru, odkiaľ som prišla. Tak poľahky ma niesol, a ten pohyb imitoval účinok, aký na mňa celkovo mal. Bola som pri ňom ako konár v hučiacej rieke tečúcej do mora. A Hudson bol ako prúd, ktorý ma ťahal smerom, ktorým chcel. Bola som vydaná napospas jeho vôli.

Predtým mi sľúbil, že so mnou nebude hrať svoje manipulačné hry, že sa nikdy nepokúsi ovládnuť ma. Bol to však nedodržateľný sľub. Či už zámerne, alebo nie, vždy ma strhol so sebou. A to mi pripadalo úplne v poriadku.

Bozkával ma a niesol cez foyer. Keď sme prišli na koniec chodby, zabočil do miestnosti, ktorá musela byť hlavná spálňa. Pozornosť som ešte stále mala upretú výhradne naňho, takže som zaregistrovala len to, že ma položil na veľkú dvojitú posteľ s rozhádzaným paplónom na ľavej strane. To bola jeho strana. Intimita toho, že som na mieste, kde Hudson spí, vyslala šíp potreby do môjho už roztúženého lona. Chcela som ho na sebe a v sebe, nie aby stál nado mnou a hľadel na mňa.

On sa však neponáhľal a protirečiť jeho tempu bolo márne. Nebol na to nijaký dôvod. Hoci bol dominantný milenec, vždy sa sústredil na moje potreby a vždy sa o mňa postaral, ako najlepšie vedel. Poznal ma naozaj najlepšie. Vedel, ako premeniť moje telo na vyčerpanú kôpku spokojnosti, vedel ma vzrušiť a milovať aj v okamihoch, keď som to ja nevedela.

Rukou mi prešiel po celej dĺžke nohy k členku a tak nežne mi zobul sandálik, až som sa z toho zvíjala. To isté urobil aj s druhou topánkou, potom si kľakol nado mňa a dal mi rýchly bozk. Skúsila som ho pritiahnuť k sebe, lebo som chcela viac, no on sa nedal.

„Naposledy to bolo rýchle. Tentoraz si ťa potrebujem vychutnať.“ Posledné kolo bolo prudké a stiesnené – krátka

úľava uprostred hádky na novom gauči v kancelárii v Sky Launchi. Nemohla som sa sťažovať. No byť vychutnaná znelo tiež neskutočne dobre.

Vlhkými bozkami mi po tele vytváral cestičku až nadol k lemu šiat. S iskrou v očiach mi vyhrnul látku okolo pása a pobozkal jadro mojej túžby.

Z úst sa mi vydral ston a on sa ticho zasmial. Prstami mi zašiel pod gumu nohavičiek, stiahol ich a hodil bokom. Jednu moju nohu si prehodil cez plece a potom boli jeho ústa znova na mne. Oblizoval a hltavo sal citlivé miesto medzi mojimi nohami.

Už som bola od slasti v delíriu, keď do mňa vsunul dva prsty. Skúmal ma nimi a otáčal ich, až kým som nedosiahla orgazmus. Kým mnou otriasali kŕče, on sa posunul vyššie ku mne a znova sa mi vyhladovane prisal na pery.

Tiché zvuky, keď ma hltal, jemná chuť môjho tela na jeho jazyku, bodnutie údom do môjho stehna... Stačilo pol minúty a v podbruší mi znova narástlo napätie. Bola som pripravená na ďalšiu jazdu hore kopcom k extáze. Chcela som sa ho dotýkať, a tak som našla jeho penis a masírovala ho cez boxerky.

Odtrhol sa od mojich úst so stonom. Štuchla som doňho, aby sa prevalil na bok, zatiaľ čo som pokračovala v masírovaní. „Boxerky? Nosíš ich často?“

„Do postele.“

„Páčia sa mi. Ešte som ťa v nich nevidela.“ Ruka mi vkĺzla do otvoru boxeriek a ako vždy ma ohúrila jemnosť jeho hrubého údu a teplo, ktoré mu sálalo z pokožky.

„Pretože keď idem do postele s tebou...“ Prebehla som mu rukou po žaludi a jemu sa zlomil hlas. „... nemám na sebe nič.“

„Ó áno. To sa mi páči ešte viac.“ Vsunula som mu ruku pod boxerky a stiahla ich z jeho silných stehien. Oči som pritom nespúšťala z jeho nádherne vztýčeného údu.

Len čo boxerky dopadli na zem, znova ma pritiahol k sebe. „Páči sa mi, keď na sebe nemáš nič.“ A už mi ťahal šaty cez driek nahor. „Teraz musíš byť úplne nahá.“

„Proti tomu nemám námietky.“ Posadila som sa, aby som mu uľahčila pretiahnutie šiat cez moju hlavu. Hodil ich bokom a rukami mi zašiel za chrbát, aby mi rozopol podprsenku a oslobodil prsia. Potom už ležal na mne. Jeho horúci penis počkal pri mojom otvore len sekundu a potom do mňa vnikol, rozťahujúc a napĺňajúc moje vnútro tak, ako to vedel len on.

Obrátil sa na bok a mňa otočil so sebou. Ovinula som ho nohou, nabádajúc, aby šiel hlbšie. Chcel si ma vychutnať, no buď si to rozmyslel, alebo sa nedokázal udržať, pretože rýchlymi výpadmi rozpútal svoju vášeň. Zakaždým, keď prirazil, dotkol sa môjho citlivého miesta, z čoho som šalela. Privádzal ma k ďalšiemu vrcholu, ktorý sa ako vlna vylial z môjho lona a prehnal sa mojím telom silou, ktorá mi napla stehná a skrútila prsty na nohách.

Hudson pokračoval v útoku a zvyšoval rýchlosť, kým nestonal pri vlastnom orgazme. Odpadol, hoci bol ešte stále vo mne. Vzal ma do náručia a bozkával ma na tvár. Od tohto rezervovaného muža, do ktorého som sa zamilovala, to bolo nezvyčajné gesto. Užívala som si jeho sladkosť.

„Povedal som už, že som strašne rád, že si tu?“ spýtal sa pomedzi bozky.

Počuť tie slová pre mňa bolo všetko. Bola to Hudsonova verzia vyhlásenia Ľúbim ťa. Nedokázal mi to povedať priamo. Tá emócia bola preňho pričerstvá a ja som to nečakala, hoci predtým neprotestoval, keď som mu oznámila, že viem, že je do mňa zaľúbený. Nevydesilo ho ani to, keď som mu povedala, že ja som zaľúbená doňho.

Aj tak som si však nenahovárala, že okamžite budeme Rómeo a Júlia. Robili sme drobné krôčiky. Povedať mi, čo cíti, bol krok sám osebe. To, že vyjadroval, čo cíti ku mne, sa u mňa rovnalo dvom krokom.

Prehrabla som mu vlasy a on sa ústami priblížil k môjmu krku. „Povedal. A keby aj nie, myslím, že som sa dovtípila.“ Mykla som obočím, aby vedel, že hovorím o tom, čo sa medzi nami práve udialo fyzicky. „Ale môžeš mi to povedať toľkokrát, koľko len chceš.“ A toľkými rôznymi spôsobmi, ako len chceš, dodala som v duchu.

Presunul sa nado mňa a láskal ma nižšie, posúvajúc sa k mojim prsiam. Očividne sme šli na druhé kolo. „Som rád, že si tu, poklad.“ Zubami mi potiahol bradavku a potom zmiernil moju bolesť jazykom.

Zhlboka som sa nadýchla, užívala som si zmes slasti a bolesti. Potom zahrnul rovnakou pozornosťou aj môj druhý prsník. Keď mi oblizoval pokožku, mysľou mi plávala prezývka, ktorou ma volal. Poklad. Volal ma tak od nášho prvého intímneho stretnutia pred takmer dvomi týždňami. Bolo to naozaj tak krátko? Len o týždeň kratšie, ako som ho v klube videla prvý raz, keď som ešte nevedela, že to je ten Hudson Pierce? Teraz mi to pripadalo ako celá večnosť. Tá nežnôstka pre mňa mala význam od prvého razu, čo ju vyslovil. No vtedy sme sa práve zoznámili. Možno nemala taký veľký význam, aký som jej pripisovala.

Hoci moje telo už vibrovalo pod jeho zápalom, vyhrala zvedavosť. „Prečo ma tak vlastne voláš?“

Odpovedal bez toho, aby odtrhol zrak od môjho poprsia.

„Pretože si.“

„Začal si ma volať poklad skôr, ako si to mohol o mne vedieť.“

„To nie je pravda.“ Nadvihol sa na lakti a rukou si podoprel hlavu. „Vedel som to v okamihu, ako som ťa uvidel.“ Na chvíľočku mi napadlo, že myslí bar. Vtedy som videla prvý raz ja jeho. Potom som si spomenula, že ma videl dva týždne predtým, keď som ešte bola na vysokej a on bol v publiku počas sympózia absolventov. Dozvedela som sa o tom až neskôr a len veľmi málo.

Podoprela som sa na lakťoch a nedočkavo čakala, kým bude pokračovať.

„Stála si na tom pódiu na Sterne,“ povedal a rukou mi prechádzal po krivke boku. „Keď si začala prezentáciu, bola si nervózna. Trvalo ti pár minút, kým si nabrala rytmus. No keď sa ti to podarilo, bola si úžasná. A ani si to netušila. Bolo úplne jasné, že ti nikdy nenapadlo, že všetci tí ľudia by ťa ihneď zamestnali, keby si sa s nimi porozprávala. Vďakabohu si to neurobila. Videl som, ako sa na teba dívali. Vedel som, že vidia tvoju inteligenciu. Tvojho obchodného ducha. Ale nik z nich nerozpoznal, aký drahocenný klenot pred nimi stojí. Poklad.“

V kútikoch očí ma začali páliť slzy. Nik ma predtým takto nevnímal, nik sa na mňa poriadne nepozrel. Ani moji rodičia predtým, než zomreli, ani môj brat Brian, ani žiaden muž, s ktorým som kedy chodila alebo ho prenasledovala. Nik.

„Milujem ťa, Hudson.“ Bolo to vonku skôr, ako som si mohla pomyslieť, že to nepoviem, skôr ako som sa mohla strachovať, že ho to vyľaká ako prvý raz, keď som vyjadrila svoje city. Nebola by som schopná tie slová nepovedať, aj keby som chcela. Teraz boli stále na povrchu a hrozilo, že mi kedykoľvek skĺznu z jazyka. Ak mal náš vzťah fungovať, museli sme si na to zvyknúť.

Spracúval moje vyhlásenie a ja som sa mu celý čas dívala do očí.

Vzápätí ma zakryl svojím telom. Jednou rukou mi podoprel krk a nosom mi zakrúžil okolo môjho. „Môžeš mi to povedať toľkokrát, koľko len chceš,“ zopakoval moje slová.

„To mám v pláne.“ No tie slová som zamumlala stratená v jeho ústach, keď dobyl moje pery a keď sme svoje city vyjadrili jazykmi, rukami a telami a kopou iných vecí, ktoré nevyžadovali rozprávanie.

2.   kapitola

Na druhý deň ráno ma zobudil pohyb v miestnosti. Otvorila som oči a zbadala Hudsona. Bol otočený chrbtom ku mne a pred zrkadlom si naprával kravatu. Ešte si nedal sako, takže som mala výhľad na celý jeho pevný chrbát. Bože, ten muž ale dokázal nosiť oblek! Rovnako dobre by nosil nahotu. Nebola som prieberčivá.

Keď sa nám v zrkadle stretli pohľady, na perách mu zahral jemný úsmev. „Dobré ráno.“

„Bré ráno. Kochám sa výhľadom.“

„Aj ja.“

Začervenala som sa a zakryla si nahé telo plachtou. Aj napriek tomu, ako skoro muselo byť, sa mi izba zdala strašne svetlá. „Koľko je hodín?“ Porozhliadla som sa po hodinách, no žiadne som nenašla.

„Takmer jedenásť.“ Donaprával si kravatu – striebornú so vzorom, ktorá mu zvýrazňovala oči – a otvoril šuplík, z ktorého vytiahol ponožky.

Jedenásť? Hudson bol zvyčajne v práci pred ôsmou.

„Prečo si ešte tu? Nemal si už mať zarobených pol milióna dolárov?“

„Pol miliardy,“ povedal s vážnou tvárou, keď si sadol vedľa mňa na posteľ. „Ale na to ma nepotrebujú. Dnešné ráno som zrušil.“

„A to si kedy stihol?“ Bola som zhypnotizovaná pohľadom na to, ako si naťahuje ponožky. Vidieť, ako sa muž oblieka, by nemalo byť také sexi, no moje podbrušie sa aj tak stiahlo a začalo ma štekliť v ženských partiách.

„Včera večer. Predtým, ako si prišla.“

„To bolo múdre.“ Jeho pozvanie, aby som strávila noc v jeho byte, prišlo na začiatku mojej pracovnej zmeny v klube. Celý večer som to vnútorne riešila, no keďže som bola v práci, nemohla som sa na to nijako prichystať. Nemala som čisté oblečenie na ďalší deň ani zubnú kefku. Nenapadlo mi, že Hudson bude mať čas, aby sa na môj príchod pripravil. Ale samozrejme, že to urobil. Mal organizačný talent, plánoval a mal zmysel pre detail.

A keďže prebehli dve kolá milovania, spať sme šli až pred šiestou. Zrušenie ranných pracovných povinností bolo múdre.

Zívla som a vystrela ruky nad hlavu, pričom sa mi plachta zošuchla pod prsia.

S ponožkami na nohách sa Hudson postavil a pozrel zhora na mňa. Skúmal moje nahé telo zastretým pohľadom. „Dopekla, Alayna, pri tebe chcem zrušiť aj poobedie. No nemôžem.“

Uškrnula som sa. „Prepáč.“ Ale nebolo mi to ľúto. Hudson mi dokázal urobiť vlhko v nohavičkách aj z druhého konca preplnenej miestnosti. Predstava, že mám podobnú moc nad ním, bola celkom fajn. „Ehm, musím vstať. Bude ťa to veľmi... rušiť?“

Prižmúril oči, zvrtol sa a vrátil sa so smotanovobielym županom. „Na.“

Vzala som si župan, no zahalila som sa doň, až keď som stála.

„Si diabolská, diabolská žena,“ povedal, keď ma sledoval, ako sa obliekam.

„A ty to zbožňuješ.“

Bez toho, aby zobral na vedomie moje slová, kývol hlavou k zavretým dverám. „Kúpeľňa je tamto. V šuplíku by mali byť nové zubné kefky. Pohľadaj tam, čo potrebuješ.“

„Ďakujem.“ Prešla som k nemu, dala mu malý bozk na líce a potom som sa vybrala na toaletu.

To ráno nebolo plné túlenia ako vtedy, keď sme boli spolu v Mabel Shores, rodinnom letovisku v Hamptons. Taký však Hudson bol – celý život mal starostlivo rozdelený do škatuliek. Sústredil sa na to, aby sa dostal do práce, no aj napriek tomu bol pohostinný.

Zubnú kefku som našla poľahky. Ako povedal, v šuplíku ich bola kopa. Kým som si čistila zuby, rozmýšľala som o tom. Načo ten nadbytok? Chcel byť len vždy pripravený pre prípad, že bude potrebovať novú kefku? Možno si myslel, že zubné kefky sú na jedno použitie. Určite si to mohol dovoliť.

Alebo ich mal pre návštevy, ktoré ostanú na noc? Ženské návštevy, aby som bola presná.

Mohla som to pripísať svojej paranoji, ibaže nešlo len o zubné kefky. Teraz, keď som sa porozhliadla, pri jednom z dvoch umývadiel som zbadala kvetinový dezodorant, tubu ženského krému na tvár a hneď vedľa ďalšiu s hydratačným krémom.

Aj ten župan, ktorý som mala práve na sebe, bol ženský.

Odkiaľ sa vzal?

Po chrbte mi prebehol mráz. Utiahla som si opasok, hoci obava, že mám na sebe odev, ktorý predtým patril niekomu inému, narastala. Musel patriť inej žene, inej žene v Hudsonovom živote.

Dobre, dobre. Nebol dôvod na paniku. Možno predo mnou v byte boli iné ženy. To bolo v poriadku. Nebolo to úžasné, ale v poriadku. Kiežby však o tom nebol klamal. A prečo klamal?

Otvorila som hydratačný krém a dvihla ho k nosu. Voňal sviežo a dôverne známo – nebola to Celiina vôňa?

Teraz som už bola smiešna. Paranoidná. No to vedomie nemenilo nič na chorej, hnevlivej emócii, ktorá sa mi usadila v žalúdku. Bol to pocit, ktorý som kedysi veľmi dobre poznala. Hybná sila za väčšinou mojich nezdravých návykov, ktoré ma v minulosti dohnali k hlúpym činom. Návykov, ktorým som nechcela znova prepadnúť.

Potrebovala som sa upokojiť a vyriešiť situáciu konštruktívne. Prinútila som sa napočítať do desať. Medzi každým číslom som vyriekla mantru, ktorú som sa naučila na terapii: Jeden, keď ťa trápia pochyby, rozprávaj o tom. Dva, keď ťa trápia pochyby, rozprávaj o tom.

Jasné, to sa ľahko hovorí.

Pokým som prišla k štvorke, mantra sa zmenila na keď ťa žerú pochyby a ešte stále som veľmi pochybovala.

No k tomu som mala sklony vo všetkých vzťahoch. Robila som urýchlené závery, často neopodstatnené a mimo reality. U mňa znamenalo byť do večera v práci inú priateľku. Záhadné telefonáty znamenali neveru. Pri predošlých priateľoch som sa nikdy na nič nepýtala. Len som predpokladala. A obviňovala.

No teraz nie. Tentoraz to bude inak. Hoci dôkazy naznačovali, že Hudson mi klamal, nemohla som to prijať ako fakt. Musela som sa ho na to opýtať.

Vyčistila som si pleť krémom na tvár a dúfala som, že oddialenie nášho rozhovoru zmierni moju zúrivosť. Keď som si osušila tvár, presvedčila som samu seba, že som dostatočne v poriadku na to, aby som ho oslovila, a vyšla som z kúpeľne. Krémy som vzala so sebou ako dôkaz.

Moje zbieranie dôkazov bolo možno skôr útokom než diskusnou taktikou. Pokiaľ ich nehodím, bude to oproti minulosti pokrok.

Keď som vyšla z dverí, Hudson nebol v spálni, a tak som prešla cez celý byt. Našla som ho v kuchyni. Už mal oblečené sako, stál pri kuchynskom stole, čítal noviny a odpíjal si z hrnčeka.

Keď som sa zjavila, dvihol pohľad. „Urobil som ti...“

„Prečo máš všetky tie veci?“ Hoci som ho prerušila, bola som si celkom istá, že moja otázka vyznela skôr zvedavo než obviňujúco. Aspoň som v to dúfala.

„Aké veci?“

„Tieto.“ Na stôl pred neho som položila krémy. Dobre, možno som nimi skôr tresla. „A máš celú kopu zubných kefiek a tento ženský župan. Prečo máš ženský župan?“

Prižmúril oči, odpil si z nápoja a potom povedal: „Mám viac než ten župan. V skrini v spálni je niekoľko kusov ženského oblečenia.“

„To mi nepomáha.“ Panika, o ktorej som si myslela, že som ju zadusila hlboko vo svojom vnútri, sa mi vydrala do hrdla a priškrtila mi hlas. „Povedal si, že si tu nikdy nemal ženu.“

„Badám náznak žiarlivosti?“

Keď som zbadala záblesk v jeho očiach, odtrhla som sa z reťaze. „Badáš viac než nejaký poondiaty náznak. Aj dosť veľké podozrenie. No tak, H, takto sa vzťah nezačína. Ak si tu predtým mal ženu – ak mám na sebe niečie oblečenie –, musím to vedieť.“ Pálilo ma v očiach, no podarilo sa mi udržať ich na ňom.

Hudson položil hrnček a otočil sa celým telom ku mne. Ruku som nechala na stole a pripravila som sa na akékoľvek výhovorky, s ktorými príde. To, čo povie – ak sa rozhodol povedať pravdu a ak som sa mu ja rozhodla veriť –, by nás mohlo posilniť alebo rozdeliť.

„Tie veci sú tvoje, Alayna.“

„Čože?“ To som teda nečakala.

„Kúpil som ich pre teba. Okrem zubných kefiek. Tie kupuje pani, čo sa mi stará o domácnosť, aby som ich mal dostatok, keď cestujem. Oblečenie a kozmetika sú pre teba.“

Pre mňa?

Nie, to nebolo možné.

Prehltla som. „Kedy si ich kúpil?“ Plánoval, že k nemu prídem skôr, ako ma pozval? Alebo to bola súčasť podvodu na jeho matku, dôkaz, že sme spolu, pre prípad, že by mu niekto nakukol do skrine?

„Včera, keď som odišiel z klubu.“

Včera. „Ale to bolo skoro osem hodín.“ Odišiel, keď sa mi začala zmena. Nemohol mať dosť času na to, aby všetko pripravil. „Ako si...“

„Viem, ako to vyzerá,“ prerušil ma. „Na župane je pravdepodobne ešte stále visačka, ak...“ Siahol mi za golier a potiahol. „Áno. Vidíš?“ Držal štítok. Pod veľkosťou bola vytlačená tučným písmom cena, dosť extravagantná na župan. Znova som sa pozrela na kozmetiku. Bola nepoužitá. To som si v návale hnevu neuvedomila. No aj tak som stále mala otázky. „Prečo? Ako...?“

„Prečo? Pretože som vedel, že si nebudeš mať dnes čo obliecť, a nechcel som, aby si musela absolvovať takzvanú prechádzku hanby okolo vrátnikov. Okrem toho mi napadlo, že si budeš chcieť dať dole ten večerný mejkap a trochu sa osviežiť. A ako... nuž, mám ľudí.“

Prehrabla som si vlasy. „Máš ľudí.“ Keď som spracovala, čo povedal, napätie v mojich pleciach trochu ustúpilo. Nechal ma v práci a potom sa prichystal. Ako vždy. Zrušil rannú prácu. Zariadil, aby mal pre mňa oblečenie. Ešte aj v takú neskorú hodinu sa Hudsonovi podarilo zariadiť veci. Pretože mal ľudí.

„Mirabelle?“ spýtala som sa. Hudsonova sestra Mira vlastnila butik. Vedela, akú mám veľkosť a v čom by som vyzerala dobre.

„Áno.“ Natočil hlavu. „A iní.“

Iní ako napríklad tí, čo mi dali vyprať nohavičky a doručili mi ich do dvoch hodín, keď som ich raz nechala v jeho kancelárii. Alebo ako Jordan, ktorý bol vždy poruke a mohol ma odviezť, kam sa mi zachcelo. Vedela som, že má iných.

„Och.“ Keď časti skladačky zapadli do seba, zaplavila ma zmes emócií. Vydýchla som si, keď som si uvedomila, že moja žiarlivosť je neopodstatnená, a tešila som sa, že Hudson si môj príchod k sebe domov dobre premyslel. Urobilo na mňa dojem, ako vážne chcel, aby náš vzťah fungoval. Nebola takáto príprava dôkazom úprimnosti?

No potom som sa začala hanbiť. Reagovala som neprimerane, a hoci som nestratila nervy ako v minulosti, vo svojom vnútri som cítila zárodok šialenstva. A to ma desilo. Desilo ma vedomie, že aj Hudson to vidí.

Sklopila som zrak a nervózne som skrúcala opasok na župane. „Musí byť fajn mať svojich ľudí,“ zamumlala som.

„Aj ja chcem ľudí.“ Hlúpe, nezmyselné slová, no na um mi nezišlo nič iné.

Hudson mi dvihol bradu, aby som sa naňho pozrela.

„Chcem ťa.“

Moje správanie ho vôbec nevyviedlo z miery. Iných mužov moje nepodložené obvinenia odplašili. Ale Hudsonovi nielenže sa v tvári nezračil nijaký strach, mal dychtivý pohľad, plný túžby. Takmer akoby ho moja paranoja vzrušila.

„Máš ma,“ šepla som.

Vzal mi z rúk opasok a rozviazal ho. „Chcem ťa hneď teraz.“ Vtom mal ruku na mojom prsníku, stláčal ho a palcom mi dráždil bradavku.

„Och, ty ma chceš takto.“

„Mhm.“ Presunul ma tak, aby som bola otočená chrbtom k stolu. Dlaňou na hrudi ma zatlačil nadol. Zadkom som tvrdo narazila do stola a na okamih som sa zľakla, či som nerozliala kávu a nerozbila fľašky s krémami.

Koniec ukážky

Table of Contents

Start

1. kapitola

2. kapitola