P E T E R  H O L K A

Text © Peter Holka 2010

Illustrations © Rasťo Andris 2010

Design © Viera Fabianová 2010

Slovak edition © 2010, 2011 (elektronická verzia) by Ikar

Peter Holka

Môj život s Demi Moore

Redigovala Nataša Ďurinová.

Autor maľby na obálke Rasťo Andris.

Grafická úprava Viera Fabianová.

Vydalo vydavateľstvo Ikar, a. s., Bratislava v roku 2011

ako svoju 26. publikáciu v elektronickej podobe.

Sadzba a zalomenie do strán PRO 2, a. s., Bratislava.

ISBN 978-80-551-2548-0

Keď budeme o všetkom pochybovať len preto,

lebo nemôžeme s istotou poznať všetky veci,

zachováme sa navlas tak hlúpo ako človek,

ktorý nechcel používať svoje nohy a ticho sedel

a hynul len preto, lebo nemal krídla, aby mohol lietať.

(John Locke)

Svet je malý, raz sa aj tak všetci stretneme v posteli.

(Brigitte Bardot)

Rukopis vznikol s podporou Literárneho fondu.

Kniha vyšla s podporou Ministerstva kultúry SR.

Venujem s obdivom a komplexným poblúznením

rozumu i zmyslov

Demi Moore,

za jej očividný ženský pôvab a herecké majstrovstvo,

ktoré pôsobia tak sugestívne a inšpiratívne.

Prológ

Aby nedošlo k omylu, tak sa hneď skraja dôrazne ohradzujem – naozaj nepatrím medzi chlapov, ktorí si už na druhý deň, ako ich žena vytiahne päty z domu, privedú druhú. Jednak nie som najmladší, skôr som v takom tom serióznom veku, keď človeka už neťahá do nových dobrodružstiev, vzťahov ani citových zrážok, a čo je dôležitejšie, aj keď sa mi ženy vždy páčili a od detstva ma mocne priťahovali, nikdy som nebol tým, čomu sa hovorovo povie kurváč alebo kurevník. Správne by som mal tie odporné vulgarizmy nahradiť slovom záletník, možno nemravník, prípadne smilník, no smilník pôsobí veľmi biblicky a ja nijaký svätý text nepíšem, tie zvyšné dva výrazy nevystihujú podstatu a sú aj mierne zastarané. Kto už dnes vie, čo je to chodiť v sobotu večer na zálety? Alebo vpustiť cez oblok do komory vtáčika... A nemravník je pojem podstatne širší a obsažnejší, dnes takmer prázdny.

Je síce pravda, že len čo moja dobrá žena Maša odcestovala posledný februárový deň do kúpeľov, aby sa zotavila zo zdĺhavej choroby, hneď na druhý deň si sa tu objavila ty, milá Demi. Ráno som ženu odprevadil do mesta na autobusovú stanicu, naložil jej ťažký kufor do batožinového priestoru, zamával lesknúcim sa tónovaným oknám, za ktorými som tušil Mašinu tvár, a keďže mi hrozne vysmädlo, lebo bez ženy som ešte toľký čas nepobudol, zašiel som si na jedno hneď na stanici, aby som si rozmyslel, čo si tu sám celý nastávajúci mesiac počnem. Mašu by istotne potešilo, keby som vybielil kuchyňu a prednú izbu, veľkú radosť by jej urobil aj nový plot, lebo latky oddeľujúce náš dvor od cesty zhnili, podaktoré na hanbu sveta vypadli, ďalšie držia len silou vôle, takže vyzerá ako opitá, úplne demoralizovaná armáda... Zájdem za Ivanom Kováčom, či mi ohobľuje dasky, tak sa tu hovorí doskám, čo mi už dávno vyschli aj preschli na padláši. Jedno pivo však pýta druhé, druhé zas tretie a tak ďalej, ešte k tomu som stretol známeho, Ivana Majera zo Šajby, kde je každý druhý Majer, tento má prímenie Baranička, nahovoril ma na čaj so slivovicou alebo slivovicu s čajom, preto si len útržkovito a matne, akoby cez chuchvalce hmly spomínam na spiatočnú cestu a návrat domov.

Sám neviem, ako sa to vlastne stalo, no ak máš aspoň trocha rada pravdu, ak si čestná, úprimná a ak ustavične neklameš ako vo filme Škandálne odhalenie, kde si obvinila Michaela Douglasa alias Toma Sandersa, že ťa sexuálne obťažoval, ba údajne sa ťa pokúsil brutálne znásilniť, tak vieš, že ja som ťa k sebe do domu nasilu nedotiahol, zdá sa mi, že ani dobrovoľne nepriviedol. Prepáč mi, milá Demi, ale taká je čistá pravda, aj Michaela Douglasa, ktorý sa veľmi páči našej krčmárke, preto jeho obrázkami oblepila celý výčap, si zvádzala ty. Veru ty! Myslela si si, že keď si pekná, príťažlivá baba a ešte k tomu aj veľká šéfka, tak si môžeš dovoliť všetko, aj manipulovať s ľuďmi, ako sa ti zachce, a vynútiť si sex so svojím podriadeným. Bolo to dosť nechutné, rovnako nechutné je, keď si erotiku, sex a všelijaké prasaciny so svojimi sekretárkami či asistentkami vynucujú ich nadriadení.

V jednom mierne bulvárnom časopise, ktorý kupuje moja žena, som čítal, že v istej nemenovanej bratislavskej veľkopredajni potravín vedúci nútil predavačky k orálnemu sexu, ešte k tomu na vreciach múky, a aby to bolo sladšie, tak aj na balíkoch cukru. Ktorá mu vyhovela, získala pekné odmeny, zľavy a všelijaké iné výhody, ktorá si nebola ochotná v sklade pred neho kľaknúť, mala po chlebe, zakaždým dostala najhoršiu robotu a o prémiách mohla len snívať. Jedna z nich toľkú nespravodlivosť a ponižovanie napokon nevydržala, vyplakala sa novinám a priznala, že orálny sex sa jej protiví, ba že sa jej hnusí, neurobila by to ani vlastnému mužovi, hoci ho aj po rokoch miluje. Mne sa nehnusí, ani Billovi Clintonovi nie, najmä keď ho porozopínala stážistka Monika Lewinská, ani tebe nie, veď Toma Sandersa si vyfajčila ako pravú kubánsku havanu značky Romeo y Julieta.

Len si predstav, že by si tou predavačkou bola ty, milá Demi! Aspoň ja si to zakaždým všetko veľmi živo predstavujem, akože sa to stalo mne a mojim blízkym, seba a svoju rodinu dosadím do obrazov a hlavných úloh príbehov, o ktorých sa píše v novinách a hovorí v televízii. Rozvíjam si tak empatiu, dokonale sa zžijem s trpiacimi postavami, dojmem sa nad ich údelom a vyroním za ne úprimné slzy bolesti a smútku. Z ničoho nič mi zhorkne v hrdle, niečo lepkavé mi zovrie hruď a vytrysknú mi slzy ako sladký prameň, niekedy tak mocne, až ma pália oči, a po chvíli sa vo mne rozleje slastná katarzia. Alebo ešte horšie, keby tou predavačkou bola niektorá z tvojich dcér – dvadsaťročná Rumer, o tri roky mladšia Scout alebo mladučká Tallulah, ktorá má iba pätnásť! Mohla by tam, napríklad, cez prázdniny brigádovať, aby si za vlastné kúpila niečo, po čom tajne túži, a ten sviniar úchylný by jej celkom isto nedal pokoj, takých špinavcov špinavých ja poznám!

Bruce Willis, tvoj druhý manžel a otec tvojich dcér, by si to s vedúcim veľkopredajne potravín veľmi rýchlo a akčne vybavil: zopár tvrdých a presných úderov päsťami pod oko, do nosa a hák na koniec brady, brutálny kop medzi nohy, aby mu rozmliaždil tie šarkanie vajcia, a ešte jeden kop pravačkou do skrvavenej tváre. To sa už bude vedúci váľať v sklade na tých vreciach múky a cukru, kde zažil toľko vynútenej slasti, Bruce so zaroseným čelom si k nemu rozvážne kľakne na pravé koleno, uchopí mu odzadu hlavu a prudkým trhnutím mu zlomí väzy. Aj teraz počujem ten desivý praskot stavcov, no Bruce sa s bezvládnou hlavou v dlaniach pozrie priamo do kamery a vystrúha ten svoj rafinovaný úsmev alebo skôr úškrn, z ktorého behá chlapom mráz po chrbte a ženy šteklí v podbrušku. Pomsta je dokonaná, traste sa, beštie úchylné! Bruce je riadny bitkár, záchranca a hrdina, aj minulý týždeň ho dávali v telke, bol vo forme a všetkým to tam parádne natrel, hoci občas schytal aj on. Možno, ale naozaj iba možno by si poradil aj na diskotéke v Medzáku, ako hovoria naši mladí obci Medzibrod, kde sa do seba pravidelne a s akousi až sadomasochistickou vervou pustia miestni zurvalci s Ľupčanmi, čo sú slávni bitkári, a s Hiadeľčanmi, to sú zas vychýrení opilci, do toho sa pripletú Šajbania s nožmi a Lučatínčania s reťazami, takže o farbu proletárov všetkých krajín, zlomeniny, vyrazené zuby a iné úrazy tam nikdy nie je núdza.

Nedávno uverejnili v tom istom mierne bulvárnom časopise v rubrike Hviezdy a hviezdičky jeho fotografiu: vedie sa za ruku s pôvabnou modelkou Emmou Hemingovou a pod obrázok pridali hollywoodsku klebietku, že Bruce ju požiadal o ruku, ba údajne sa už aj tajne zasnúbili. Neviem, prečo by sa mali zasnubovať, zosobášiť sa predsa môžu aj bez zásnub. Ani našinci si na takéto oficiality už veľmi nepotrpia, mladí spolu žijú len tak bez papierov, ako hovorí teta Kamilka, suseda oproti, nadivoko, hlavne, že sa majú radi. Krátky text sa končí otázkou: Že by sa konečne usadil? To akože Bruce, tvoj bývalý. Možno sa ťa to dotklo, možno ti to pripomenulo váš spoločný život, veď ste spolu zvládli trinásť manželských rokov! Ale možno si sa aj potešila, však, že sa konečne zaviaže jednej a nebude sa ako nadržaný obecný cap naháňať za každou krajšou kozou. Tá Emma Hemingová nevyzerá zle, fakt nie, hoci naša módna polícia, ktorej velia najmä bratia s vrodenou gramatickou chybou, ako sa v cárskom Rusku elegantne hovorilo homosexuálom, by jej celkom isto spochybnila tie hnedé čižmičky a skritizovala veľkosť kabelky. Keď sa však pozornejšie zahľadíš, tak na Emme nájdeš svoje črty, čo ťa môže aj potešiť. Veru tak, ešte aj divoch Bruce vlastne celý život túži po jednej a tej istej žene!

Neviem, je to viac smutné alebo trápne?

D e ň  p r v ý:

Vyľakaná Demi

Milá Demi, to Škandálne odhalenie som videl najmenej sedem ráz a zakaždým som si uvedomil, aká si hrozne zlá, zlá a skazená až do špiku kostí, ako sa u nás hovorí, a pre kariéru si schopná čohokoľvek. Preto ma veľmi prekvapilo, že prvého marca si na mňa hľadela tak akosi vyľakane alebo vystrašene ako malé dievča, ako dievčatko stratené v obrovskom nákupnom centre zaplavenom cudzími ľuďmi, chladnými svetlami a hudbou, ktorá útočí zo všetkých strán ako chápadlá chobotnice, obrovského kraku. Pôsobila si na mňa neisto, a aj keď ma zo ženinho odchodu do kúpeľov dosť bolela hlava, popravde mi v nej trešťalo ako po výbuchu v kameňolome, uvedomoval som si, že namiesto suverénnej a žiadostivej zvodkyne, namiesto chýrneho vampa stojí predo mnou mladá žena, akoby bez akýchkoľvek skúseností s chlapmi, takže som ťa okamžite chcel upokojiť, vyvrátiť tvoje obavy, tvoj strach, tvoje pochybnosti.

„Neboj sa, milá a vyľakaná Demi, budem na teba dobrý, budem pozorný, a najmä pravdovravný,“ povedal som.

„Len či naozaj?“ ticho, takmer nečujne si zapochybovala.

„Naozaj!“ presviedčal som ťa.

Takže pravda je, že tvoja prítomnosť riadne prekvapila aj mňa samého, keď už nechcem použiť prisilný výraz, že ma – šokovala. Okamžite som ťa spoznal, fakt okamžite, hoci mi v mozgu doznieval ten výbuch v kameňolome a sypali sa v ňom spŕšky ostrého kamenia, a zároveň som sa čudoval, kde sa tu na našom malebnom, no predsa len malom a takmer bezvýznamnom Slovensku nabrala taká jagavá hollywoodska hviezda?! Od prvého mája dvetisícštyri sme síce už riadnym členom Európskej únie, do sveta vypúšťame farebného bielo-modro-červeného motýľa a reklamne hlásame, že sme Little Big Country (Malá Veľká Krajina), čo môže znamenať veľa, ale rovnako aj nič, dokonca od prvého dňa roku dvetisícdeväť platíme eurom a vyrábame najviac automobilov na obyvateľa na celom svete, preto sme aj my ťažko pocítili dôsledky svetovej hospodárskej krízy, ktorá vypukla práve u vás, v Spojených štátoch amerických, no aj tak je to zázrak: Demi Moore na Slovensku! A ešte k tomu nie v Bratislave, nie v Košiciach alebo aspoň v Žiline, ale v našej dosť zanedbanej, ba niektorí vravia, že zaostalej, ba priam ťapákovsky zaprdenej dedine s tisíc obyvateľmi, ktorá nie je ani plynofikovaná. V lete máme dosť veľké problémy s pitnou vodou, naše cesty sú samá jama, hrboľ a výtlk, a keď po nich prejde stádo Malinových oviec, tak sú samô hovno, ako hovorí naša suseda Eva. Potom zoberie metlu z brezového prútia, pozametá pred svojím domom, tie ovčie hovná zhrnie na lopatu a hodí na kompost, kde pekne zrejú a tlejú spolu s ďalším biologickým odpadom. Po roku či dvoch ich jej muž Rudo naloží na fúrik a vyvezie na oráčinu, takže sa vrátia do zeme ako ľudia.

Ale nebolo to vždy tak, kedysi v časoch veľkej slávy a bohatstva bola naša dedina slobodným kráľovským banským mestom či skôr mestečkom. Na mesto ho povýšil už roku tisíc tristo sedemdesiatdeväť kráľ Ľudovít I. Veľký z dynastie Anjouovcov, lebo mal z nás úžitok. Ťažilo sa tu totiž zlato a ruda bohatá na meď i železo. Toho bohatstva sa pol druha storočia túžili zmocniť aj Turci, no mestečko nikdy naozaj nedobyli, pretože naši junáci na čele s Vavrom Brezuľom ich sekali do kapusty. Každý rok si tu predkovia súčasníkov zvolili richtára a dvanásť členov mestskej rady. Slávny magistrát zasadal v opevnenom kaštieli vybudovanom z pevných riečnych okruhliakov, odkiaľ prísne bdel nad dobrými mravmi, vo dne v noci chránil bezpečnosť životov a majetkov. Na vŕšku zvanom Viselník popravovali zbojníkov, zlodejov a vrahov, ktorých magistrát odsúdil na smrť. Napríklad tretieho apríla tisíc šesťsto tridsaťsedem kat sťal mladučkú Katarínu Wolfgangovú, lebo zmárnila svoje nemanželské dieťa, i jej matku Žofiu, ktorá jej pri tom hroznom zločine pomáhala. Už pred reformáciou sme chodili do našej školy, vyučovalo sa v nej po latinsky a po nemecky, neskôr i po slovensky. Mali sme vlastný pivovar, dva kostoly, mlyn, taviace pece zvané dymačky aj hámor a v osade Huta od roku tisíc šesťsto deväťdesiatdva prvú vysokú pec v celom Uhorsku.

To len aby si vedela, kam si zablúdila, milá a vyľakaná Demi, z takmer štvormiliónového Los Angeles rovno do našej dediny so slušným historickým zázemím, no dosť úbohou súčasnosťou, a do môjho neveľkého, zato útulného dreveného domu! Vidím, že si si na cestu múdro obliekla teplý čierny rolák, celkom isto sa ti zíde, lebo tu, v srdci slovenských hôr, zvykne zima dlho hrýzť, nie ako u vás v Kalifornii; v marci tu ešte pravidelne mrzne, najmä v noci, a hocikedy nasneží aj povyše kolien. Keď sme nadobro zavalení snehom, tak sa zdá, že všetko je akési tichšie, útulnejšie, čistejšie, sviatočnejšie a aj naša dedina je vtedy miesto vhodné pre anjelov. Ešte aj náš skamenený partizán, čo stojí rozkročený na konci námestia a v rukách stíska slávny ruský automat s okrúhlym zásobníkom vzor PPŠ-41, známy ako špagin, má na pleciach bielu halenu a na hlave vysokú mäkkú baranicu zo snehu, vtedy pripomína anjelskú bytosť. Keď sa mu lepšie prizrieš, zistíš, že hlavu má o odtieň bledšiu ako telo a aj trocha menšiu, vlastne má len takú hlavičku makovičku, pretože je vymenená. Pôvodnú mu odrazil po novembri tisíc deväťsto osemdesiatdeväť nejaký revolučne naladený a poriadne pripitý magor alebo rovno prívrženec gardistov, nacistov alebo iných extrémistov, odniesol si ju domov, lebo na námestí ani nikde v obci ju už nikdy nenašli. Myslím tú originálnu pieskovcovú hlavu.

Napokon sa predsa len oteplí, je tu kopno, a keď sa sneh celkom roztopí, všade je blata až po uši, to je najhorší a na návštevy najnevhodnejší úsek roka. Ale neboj sa, milá a vyľakaná Demi, požičiam ti ženine gumáky, sú pekné, svetlozelené, so žltým a červeným kvietkom na sáre a ešte celkom zánovné, veď sme ich kúpili vlani v auguste na nitrianskej výstave Agrokomplex. Kedysi sa tomu hovorilo dožinky, a to veru bývala veľká sláva: cez starobylé mesto prechádzali alegorické vozy ťahané vyparádenými koňmi, volmi a traktormi, za nimi ľudská riava s nádhernými dožinkovými vencami upletenými z pšeničných i ražných klasov, vyhrávala ľudová hudba, všade tiekli prúdy piva, vína, pálenky a iných trúnkov. Ibaže tá sláva bola spojená s predchádzajúcim režimom, s komančmi, ako sa dnes pohŕdavo a výsmešne hovorí komunistom, ktorí tu štyridsať rokov vládli, preto dožinky už neexistujú, zrušili ich, ešte aj jazykovedci uvažovali, či nemajú to slovo vyškrtnúť zo slovníkov. Napokon ho vďaka silnému lobingu veľkoroľníkov, farmárov, krčmárov a iných výčapníkov, staromilských básnikov, prozaikov a dramatikov nevymazali, nechali ho aj naďalej hniezdiť i hviezdiť v Slovníku slovenského jazyka, len k nemu pridali arch., čo je skratka pre archaizmus. Dožinky, milá a vyľakaná Demi, ako si už zrejme pochopila, znamenajú slávnosť po skončení žatvy, lebo po dobrej úrode a rovnako dobrej práci treba aj oslavovať. Veď aj vy v Hollywoode zapíjate nový film, čo je tiež niečo ako oslava po žatve, želáte mu veľa divákov a dolárov, a tajne dúfate, že zaň získate aj pozlátenú sošku Oscara. Čiže zánovné a esteticky vyhovujúce gumáky máš prichystané, dúfam, že ti padnú; moja nosí šestky, má totiž veľmi dlhé a kostnaté palce, vraj aristokratické, ani onuce si ovíjať nemusíš, darujem ti hrubé vlnené ponožky, takže svoje fajnové nohy budeš mať v suchu a teple. To je veľmi dôležité.

Keď tak nad tým sprava aj zľava uvažujem, mohla si radšej prísť koncom mája, milá a vyľakaná Demi, vtedy tu je pekne zeleno, voňavo a v ovzduší bzučia Kubandove, Holíkove aj Černákove včely, čo majú tu za nami na lúkach pod dúbravou úle na kolesách. Vlastne sú to také maringotky prerobené na pojazdné včelíny a chlapi s nimi kočujú na juh za kvitnúcim agátom a repkou; podľa toho pomenúvajú aj med – agátový, repkový, lúčny, lesný. Lesný je najtmavší, hovorí sa, že aj najzdravší a najchutnejší, neviem, či je to pravda, mne chutí aj agátový, pretože má nádhernú vôňu a chuť agátového kvetu, ktorý som v detstve trhal a jedol ako vyberanú lahôdku, len bolo treba dať pozor na včely. Môjho bratranca Vila pri tom maškrtení raz včela zaočkovala do jazyka, dosť rýchlo sa mu nezmestil do úst, vyzeral ako obesenec a takmer zomrel, ešteže bol doma krstný, naložil ho do sajdky a odviezol do nemocnice. Chutí mi aj repkový, hoci má zvláštnu arómu, z ktorej sa slabším podlamujú nohy, a veľmi rýchlo skryštalizuje, potom vyzerá ako stuhnutá domáca masť.

„V máji nemôžem,“ ozvala si sa. „V máji konečne začínam nakrúcať nový film.“

„A nemohli by ste ho prísť nakrúcať k nám?“

„To asi nie...“

„Tak v júni!“ nedal som sa.

Keby si prišla okolo Jána, vtedy tu je tiež pekne. Milá a vyľakaná Demi, Jána u nás slávime 24. júna ako v celom kresťanskom svete na deň narodenia svätého Jána Krstiteľa, zároveň pohansky kladieme obrovské vatry alebo vajany, lebo kedysi dávno a pradávno sme my Slovania boli aj vyznávačmi ohňa. V tú noc sa u nás dejú všelijaké zázračnosti: mládenci skáču cez vatry a slopú, dievky spievajú, slopú a otehotnievajú, byliny majú strašnú moc, pomocou o polnoci zakvitnutého papradia sa otvárajú jaskyne s pokladmi, a kto to kvitnúce papradie nosí pri sebe, najlepšie pod klobúkom, stáva sa neviditeľným. Vedmy, veštice a iné bosorky nadránom zbierajú do čistých konopných plachiet jánsku rosu, doma ju vyžmýkajú, a kto sa v nej umyje, nadobudne nevídanú krásu, preto je na Slovensku toľko pekných dievčat i žien.

Isto by nebolo zlé, keby si prišla práve na Jána, hoci v tom čase už do Železného husto trieskajú blesky a hromy otriasajú strechami. No tamhore pod Vysokou, na Poliankach a Buňove pod starými dubmi rastú prvé hríby so smotanovobielymi alebo bledokávovými klobúkmi. Škoda len, že tie prvé bývajú zväčša dosť červivé, aj keď ich prinesiem plný košík, ťažko z nich nakrájam na jedno sito a poriadnu praženicu, lebo tie deravé vyhadzujem na kompost, i keď niektorí našinci ich sušia. Taká júnová hubová praženica by celkom isto chutila aj tvojmu fajnovému jazýčku navyknutému na čerstvé ustrice, japonské suši, ruský kaviár, francúzske šampanské značky Dom Perignon a iné vyberané lahôdky. Prvé dubáky majú totiž zvláštnu vôňu, sú výnimočne lahodné, len ich treba opatrne osmažiť na domácej masti a nadrobno pokrájanej cibuli, a keď nádherne zvláčnejú a uvoľnia šťavu i arómu, treba na ne hodiť zopár domácich vajec s tmavooranžovými žĺtkami, dochutiť soľou, červenou paprikou, štipkou mletého čierneho korenia a hodno pridať medzi prsty aj nadrobno nakrájanej pažítky zo záhrady a rovnako petržlenovej vňate.

K tomu čerstvý chlieb, najlepšie malachovský alebo lopejský, malachovský mi chutí viac, lebo odtiaľ pochádza náš sused Rudo, a mňam, je to naozajstná báseň, čo báseň, poéma, lakota a pochúťka vhodná aj pre najmaškrtnejších hollywoodskych alebo parížskych labužníkov.

Tvojej mačke, milá a vyľakaná Demi, ktorú si si priniesla v náručí, by sme dali vylízať škrupiny, nech aj ona vie, ako chutia naše vajcia. Mohla si ju pokojne nechať doma, tú mačku, mačiek tu máme dosť, hoci chápem, že v cudzom svete si potrebovala nejakého blízkeho tvora. Na Slovensku máme jednu speváčku, čo tiež všade chodí s mačkou; novinárom raz povedala takú sprostosť, že kedysi v minulom živote bola aj ona mačkou, preto jej najviac chutí surové mäso, a tí jej to, ako inak, zhltli aj s chlpmi a napísali nadšené články. Chumaji. Len nech sa zahráva, myslím na konzumáciu toho surového mäsa, nech ohrozuje svoje zdravie i život kadejakými hroznými hlístovcami a inými parazitmi, napríklad svalovcom špirálovitým, ktorý spôsobuje nebezpečnú tri chinelózu. Práve pod ich hrozbou u nás už pred mnohými rokmi zakázali ponúkať v reštauráciách tatársky biftek. A to je dobrota nad dobroty, najmä keď sa vymieša z naškrabanej, prípadne jemne zomletej hovädzej sviečkovice, pravdaže, pravej. Ibaže kilo vyjde najmenej na tisíc korún, čo je zhruba tridsaťtri eur a nejaké centy, žiaľ, ja si to z učiteľského platu nemôžem dovoliť, hoci už pri pomyslení na tatarák mi slinky tečú až na bradu.

„Demi, príď teda v júni. Postarali by sme sa o vás, nielen o teba, o celý štáb by sme sa postarali,“ lákal som ťa. „My Slováci sme široko-ďaleko preslávení svojou pohostinnosťou.“

Starosta by si najprv všetko múdro preveril, aby sme nevy šli na posmech ako kedysi dôverčiví Čachtičania s Báthoryčkou, až potom by v miestnom rozhlase vyhlásil, že prídu filmári z Hollywoodu, prerokovali by to poslanci, potom by zasadla finančná, stavebná a napokon aj kultúrna komisia a uzniesli by sa, že vás privítame originálnym debnárskym tancom. Ľudia by vám poskytli strechu nad hlavou, alebo by sme vás ubytovali na plavárni, máme tu aj peknú drevenú Chatu pod Hrbom a v Hutnej doline murovanú s názvom Poľnohospodár. Keby ste potrebovali, poskytli by sme vám do filmu ťažné i jazdecké kone, ba aj poníky, je ich plná dedina, nájde sa aj somár, naozaj nemyslím na nikoho z obecného úradu, ale na živé zviera s dlhými ušami, čo veľmi rado híka. Sponzori by radi dodali čerstvú poživeň, stačilo by, milá a vyľakaná Demi, keby si sa s nimi potom, napríklad, odfotografovala, nech majú pamiatku a obrázky na chválenie: Tokár sladký ovčí syr, čo pod zubmi nádherne vŕzga a pripomína mannu nebeskú, ornamentmi cifrované a voňavé oštiepky, parenice a žinčicu; Ratica zas živé pstruhy potočné i dúhové a sivone, ktoré chová v bazénoch na plavárni a podľa predpisov Európskej únie ich usmrcuje elektrinou, a Ivan Kováč by ich ugriloval na svojom novom plynovom grile s lávovými kameňmi; poľovníci by ulovili jeleňa alebo aspoň diviaka, navarili by guláš a z vnútorností pikantný jágerek; Eva Snopková by napiekla fajnové koláče, ešte fajnovejšie zákusky a úplne najfajnovejšiu jablkovo-makovú štrúdľu. Neuveríš, ale krčmára máme ozajstného Íra, ten by mohol ponúknuť súdok Guinnessa, ak nedá, lebo niekedy sú aj Íri škóti, zoženieme z mesta Urpín, aj ten sa dá piť, hoci niektorí mu hovoria Upír; včelári dodajú horkosladkú medovinu, z ktorej mäknú stehná i lýtka; z Modry alebo Pezinka dovezieme vínko, nájde sa aj domáca slivovica, jablkovica a rožovka, a pre veľmi silné charaktery repák, skrátka, urobíme hostinu jedna báseň. Tri dni môžeme hodovať!

„Nie, to skutočne nejde, režisér už dávno vybral exteriéry. Nestačí, že u teba pobudnem celý marec?“

„Naozaj tu budeš celý mesiac?!“ vyrazilo mi dych.

„Áno, celých tridsaťjeden dní,“ prikývla si a tie krásne gaštanovohnedé oči si pôvabne prekryla hustými dlhými čiernymi mihalnicami.

Tak dobre, pomyslel som si, ale čo si tu s ňou, preboha, toľký čas počnem?!

A čo keď sa to donesie mojej Maši?! Vyškriabe mi oči, celých tridsaťjeden dní ju nijako neutajím! Nie som zver, aby som ju zamkol do pivnice ako Josef Fritzl, známa beštia z Amstettenu, svoju dcéru Elisabeth aj s deťmi, ktoré s ňou splodil. Hovädo nechutné! Okamžite som si spomenul na film Adriana Lyna Neslušný návrh: miliardár Robert Redford navlečený v koži Johna Gagea si v Las Vegas za milión dolárov kúpil Dianu, čiže Demi Moore, od jej manžela Davida len na jednu jedinú noc, a čo všetko z toho bolo!

Zalial ma studený pot, z tohto sa len tak nevymocem, z tohto sa asi nevykrútim!

Koniec ukážky

Table of Contents

Start

Prológ