P. C. Cast & Kristin Cast

TEMPTED

Copyright © 2009 by P. C. Cast and Kristin Cast

Translation © 2011 by Oľga Kralovičová

Jacket design © 2011 by Viera Fabianová

Slovak edition © 2011, 2011 (elektronická verzia) by Ikar

P. C. Castová – Kristin Castová

POKÚŠANÁ

Škola noci 6

Z anglického originálu Tempted (ST. MARTIN’S GRIFFIN,

New York 2009) preložila Oľga Kralovičová.

Redigovala Dana Guričanová.

Obálku navrhla Viera Fabianová.

Technická redaktorka Helena Oleňová.

Vydalo vydavateľstvo Ikar, a. s., Bratislava v roku 2011

ako svoju 32. publikáciu v elektronickej podobe.

Sadzba a zalomenie do strán PRO 2, a. s., Bratislava.

ISBN 978-80-551-2566-4

Túto knihu chceme s Kristin venovať

našej fantastickej editorke

Jennifer Weisovej,

s ktorou je radosť pracovať,

aj keď nás občas núti prepisovať.

Máme ťa rady, Jen!

Poďakovanie

Znova chceme s Kristin vysloviť uznanie nášmu skvelému tímu v St. Martin’s Press. Považujeme ich za svoju rodinu a veľmi si ceníme ich láskavosť, veľkodušnosť, tvorivosť a vieru v nás. Ďakujeme, ďakujeme, ďakujeme, Jennifer Weisová, Anne Benssonová, Matthew Shear, Anne Marie Tallbergová, Brittney Kleinfelterová, Katy Hershbergerová a Sally Richardsonová. Bozkávame aj našu vynikajúcu dvojicu tvorcov obálok Michaela Storringsa a Elsie Lyonsovú.

Ďakujeme ti, Jenny Sullivanová, za prvotriedne a desivo presné čítanie korektúr.

Ako vždy sa chceme poďakovať našej úchvatnej agentke Meredith Bernsteinovej, ktorá načisto zmenila náš život tromi slovíčkami: škola pre upírov.

A, pochopiteľne, ďakujeme našim čitateľom. Najmä tým, ktorí nám píšete, ako veľmi na vás Škola noci zapôsobila.

Prvá kapitola

Zoey

Nočnú oblohu nad Tulsou osvetľoval tajomný polmesiac. Ľad, ktorý pokrýval mesto a benediktínske opátstvo, kde sa práve odohral náš súboj s padlým nesmrteľníkom a nebezpečnou veľkňažkou, sa v jeho žiarivom svetle trblietal a zdalo sa mi, akoby všetko okolo mňa poznačil dotyk bohyne. Hľadela som na kruh pred jaskyňou Panny Márie zaliaty mesačným svitom, na miesto moci, kde sa nám podarilo zvíťaziť nad nenávisťou a temnotou vďaka spojeniu ducha, krvi, zeme, ľudskosti a noci. Socha Panny Márie, obklopená kamennými ružami a usadená na výstupku vysoko v jaskyni, vyzerala v tom striebornom svetle ako maják. Hľadela som na ňu. Máriina tvár bola pokojná a ľadom pokryté líca sa jej ligotali, akoby potichu od radosti plakala.

Zdvihla som oči k oblohe. Ďakujem. Vyslala som tichú modlitbu ku krásnemu polmesiacu, ktorý symbolizoval moju bohyňu Nyx. Sme nažive. Kalona a Neferet sú preč.

„Ďakujem,“ zašepkala som mesiacu.

Počúvaj svoj vnútorný hlas...

Tie tiché a láskavé slová mnou preleteli, ako keď letný vánok pohladí lístie, a dotkli sa môjho vedomia tak zľahka, že moja myseľ ich ledva vnímala, a predsa sa mi Nyxin zašepkaný príkaz vryl hlboko do duše.

Nejasne som si uvedomila, že okolo mňa je plno ľudí (lepšie povedané mníšok, mláďat a niekoľkých upírov). Počula som krik, rozhovory, plač a dokonca smiech, ktorý napĺňal noc, ale všetko sa mi to zdalo vzdialené. V tej chvíli bol pre mňa skutočný iba mesiac nado mnou a jazva, ktorá mi pretínala hruď od jedného pleca až k druhému. Ako odpoveď na moju tichú modlitbu ma trochu zaštípala, ale nie bolestivo. Bolo to známe hrejivé mravčenie, ktoré ma ubezpečilo, že Nyx ma znova vyznamenala svojou priazňou. Vedela som, že keby som si nazrela pod tričko, našla by som nové tetovanie zdobiace tú dlhú, škaredú jazvu exotickým filigránskym zafírovým vzorom – to bol dôkaz, že kráčam po ceste bohyne.

„Erik a Heath, nájdite Stevie Rae, Johnnyho B a Dallasa a skontrolujte hranice opátstva, či naozaj všetci vtákochlapi utiekli s Kalonom a Neferet!“ Darius vykrikoval rozkazy a dosť drsne ma vytrhol z tej príjemne zádumčivej modlitebnej nálady. Pripadalo mi to, akoby niekto príliš hlasno pustil iPod a moje zmysly zrazu zaplavil hluk a zmätok.

„Ale veď Heath je človek. Krkavec posmešník by ho mohol okamžite zabiť.“ Tie slová mi vyleteli z úst, prv než som ich stihla zatvoriť, a bez najmenších pochýb dokazovali, aký som pojašený idiot.

Dalo sa čakať, že Heath sa naduje ako ropucha.

„Zoey, nie som nijaký poondiaty zdochliak!“

Erik, ktorý sa tváril ako veľký dospelý a namyslený upír, posmešne odfrkol a vzápätí povedal: „Nie. Si iba poondiaty človek, a práve preto si zdochliak!“

„Takže my tu porazíme temných zloduchov a neprejde ani päť minút a Erik s Heathom si búchajú po hrudi a vytŕčajú sa ktorý pred ktorého. To sa dalo čakať,“ poznamenala Afrodita so svojím patentovaným sarkastickým úškrnom, keď sa pripojila k Dariovi, ale jej výraz sa pri Erebusovom synovi úplne zmenil. „Hej, srdiečko, darí sa ti?“

„O mňa sa nemusíš obávať,“ povedal Darius. Pozrel jej do očí, telegraficky si navzájom vyslali láskyplné vlny, ale namiesto toho, aby šiel k nej ako zvyčajne a okázalo ju pobozkal, venoval sa Starkovi. Aj Afrodita sa mu letmo prizrela. „No fuj. Hruď máš úplne dochrumkava.“

James Stark stál medzi Dariom a Erikom. Vlastne ani veľmi nestál, skôr sa iba neisto knísal.

Erik Afroditu ignoroval. „Darius, mal by si odviesť Starka dnu. Ja budem koordinovať prieskum so Stevie Rae a postarám sa, aby tu všetko prebiehalo hladko.“ Hoci tie slová boli vcelku rozumné, hovoril ich tónom veľkého šéfa, čo to tu riadi, a keď na záver blahosklonne zahlásil: „Dokonca dovolím, aby pomáhal aj Heath,“ vyzeral ako nadutý idiot.

„Tak ty mi teda dovolíš, aby som pomáhal,“ odsekol Heath. „Len aby si sa nepo...“

„Hej, ktorý z nich je tvoj frajer?“ spýtal sa ma Stark. Hoci bol v hroznom stave, zachytil môj pohľad. Hlas mal chrapľavý a znel strašidelne slabo, ale oči mu pobavene zasvietili.

„Ja!“ ozvali sa Heath s Erikom jedným dychom.

„Prekristapána, Zoey, obidvaja sú idioti!“ vyhlásila Afrodita.

Stark sa pochechtával, ale smiech sa rýchlo zmenil na kašeľ a hneď na bolestivý ston, vzápätí prevrátil oči a zosypal sa ako slečinka. Darius ho vďaka svojim bleskurýchlym reflexom zachytil, ešte než stihol dopadnúť na zem. „Musím ho dostať dnu,“ povedal.

Mala som pocit, že mi praskne hlava. Stark ochabnutý v Dariovom náručí vyzeral, akoby mal už smrť na jazyku. „Ja ani neviem, kde je ošetrovňa,“ zajachtala som.

„To je problém? Zoženiem nejakú pinguinku, ukáže nám,“ zahlaholila Afrodita. „Hej, vy, mníška!“ zakričala na jednu zo ses tričiek v čierno-bielom habite, ktoré vybehli z opátstva, keď bojový chaos vystriedal chaos po boji.

Darius sa ponáhľal za mníškou a Afrodita ich nasledovala. Bojovník sa obzrel za mnou. „Ty nejdeš s nami, Zoey?“

„Len čo budem môcť.“ Prv než som si to mohla vybaviť s Erikom a Heathom, spoza mňa sa ozval dobre známy oklahomský prízvuk.

„Choď s Dariom a Afroditou, Z. Ja sa postarám o Hlúpeho a Hlúpejšieho a môžeš sa spoľahnúť, že vonku už nezostanú žiadne strašidlá.“

„Stevie Rae, ty si najlepšia priateľka zo všetkých najlepších priateliek!“ V mihu som sa točila, objala som ju a úprimne som ocenila, že je opäť spoľahlivá a normálna. Vlastne sa mi zdala až taká normálna, že keď odstúpila a uškrnula sa na mňa a ja som zbadala jej šarlátové tetovania, ktoré sa tiahli od vyplneného polmesiaca v strede jej čela a po boku tváre, mala som čudný pocit, akoby som ich videla po prvý raz, a striaslo ma.

Neviem, prečo som zaváhala: „Netráp sa pre tých dvoch zadebnencov. Už si zvykám, že ich treba od seba odtŕhať.“ Keď som tam len stála a hľadela na ňu, jej žiarivý úsmev ochabol. „Hej, vieš, že stará mama je už vnútri? Kramisha ju odviedla naspäť, len čo sme Kalonu vyhnali, a sestra Mary Angela sa práve chystala, že ju ide skontrolovať.“

„Áno, pamätám sa, ako jej Kramisha pomáhala sadnúť si do kolieskového kresla. Ja len…“ Hlas sa mi zasekol. Ja len čo? Ako som mohla vyjadriť slovami neodbytný, nutkavý pocit, že s mojou najlepšou priateľkou a so skupinou deciek, s ktorými sa spolčila, nie je všetko v poriadku? Ako to mám svojej najlepšej priateľke povedať?

„Si len unavená a trápiš sa pre kopu vecí,“ potichu povedala Stevie Rae.

Naozaj som v jej očiach videla záblesk pochopenia? Alebo to bolo niečo iné, niečo temnejšie?

„Ja to chápem, Z, a tu vonku sa o všetko postarám. Ty len choď za Starkom.“ Znovu ma objala a trochu ma postrčila smerom ku kláštoru.

„Tak dobre. Vďaka,“ hlesla som nepresvedčivo, vykročila som k budove a načisto som ignorovala tých dvoch idiotov, ktorí tam len stáli a zízali na mňa.

Stevie Rae za mnou ešte zavolala: „Hej, pripomeň Dariovi alebo niekomu, aby sledoval čas. Do východu slnka je už len hodina a vieš, že ja a všetky červené mláďatá musíme byť vtedy už vnútri.“

„Jasné. Nezabudnem,“ sľúbila som.

Problém spočíval v tom, že bolo pre mňa čoraz ťažšie zabudnúť na to, že Stevie Rae už nie je taká, aká bývala.

Druhá kapitola

Stevie Rae

„Hej, vy dvaja, počúvajte. Poviem to iba raz – spamätajte sa.“ Stevie Rae stála medzi oboma chalanmi s rukami vbok a mračila sa na Erika i na Heatha. Nespustila z nich oči, ani keď zakričala: „Dallas!“

Takmer okamžite k nej pribehol. „Čo je, Stevie Rae?“

„Zožeň Johnnyho B. Povedz mu, aby si zobral Heatha, a nech prehľadajú prednú časť opátstva pri Lewisovej ulici a presvedčia sa, či krkavce posmešníci naozaj odišli. Ty s Erikom si vezmite južnú stranu budovy. A ja pôjdem popri rade stromov pri Dvadsiatej prvej a skontrolujem to tam.“

„Celkom sama?“ spýtal sa Erik.

„Áno, celkom sama,“ odsekla Stevie Rae. „Zabudol si, že keď teraz dupnem nohou, zem sa pod tebou zatrasie? Mohla by som ťa aj zdvihnúť a šmariť na tvoj sprostý žiarlivý zadok. Myslím, že to tam zvládnem ľavou zadnou.“

Dallas vedľa nej sa uškrnul. „Červená upírka spojená so živlom zeme určite pretromfne modrého herca.“

Nato Heath vyprskol do smiechu a, ako sa dalo čakať, Erik sa znova začal nafukovať.

„Nie!“ zarazila ho Stevie Rae, aby sa tí dvaja ťulpasi znova do seba nepustili. „Ak neviete povedať nič slušné, tak potom, dofrasa, radšej čušte.“

„Volala si ma, Stevie Rae?“ ohlásil sa Johnny B, ktorý práve prišiel a stal si vedľa nej.

„Videl som, ako Darius nesie toho lukostrelca do opátstva. Vravel, že ťa mám pohľadať.“

„Áno,“ vydýchla si. „Chcem, aby si s Heathom skontroloval prednú časť opátstva pri Lewisovej. Presvedčte sa, či krkavce posmešníci naozaj zmizli.“

„Idem na to,“ povedal Johnny B a štuchol Heatha do pleca. „Poďme, futbalista, uvidíme, čo v tebe je.“

„Všímajte si hlavne stromy a tiene,“ pripomenula im Stevie Rae a pokrútila hlavou, keď sa Heath zohol, urobil kľučku a uštedril Johnnymu B do pleca niekoľko rýchlych úderov.

„Tak fajn,“ povedal Dallas a odchádzal spolu s Erikom, ktorý už radšej nič nekomentoval.

„A pohnite si,“ zavolala Stevie Rae za oboma dvojicami. „Onedlho vyjde slnko. O pol hodiny sa stretneme pred jaskyňou Panny Márie. Zakričte, ak niečo nájdete, a my všetci pribehneme.“

Stevie Rae sledovala štyroch chalanov, aby mala istotu, že naozaj idú ta, kam ich poslala, a potom sa otočila a s povzdychom sa aj ona pobrala splniť si svoju úlohu. Sú ukrutne otravní! Mala svoju najlepšiu priateľku radšej ako biely chlieb, ale keď musela riešiť konflikty jej frajerov, cítila sa ako žaba v tornáde. Kedysi považovala Erika za najúžasnejšieho chalana na svete. Po niekoľkých dňoch, čo s ním strávila, zistila, že je to otravný nafúkanec s nadmerne veľkým egom. Heath bol síce milý, ale bol iba človek, a Z mala pravdu, keď sa oňho bála. Ľudia celkom určite umierali ľahšie než upíri či dokonca mláďatá. Obzrela sa a snažila sa dovidieť na Johnnyho B a Heatha, ale už po chvíli ich načisto pohltila ľadová tma a tiene stromov.

Niežeby Stevie Rae prekážalo, že je pre zmenu sama. Johnny B dozrie na Heatha. Vcelku privítala, že sa ho, podobne ako odporne žiarlivého Erika, aspoň na chvíľu zbavila. Pri tých dvoch vedela oceniť Dallasa. Nemal komplikovanú povahu, nebolo ťažké s ním vychádzať. Dalo sa povedať, že je to jej frajer, ale ich vzťah ju nijako nezaťažoval. Dallas vedel, že Stevie Rae toho má na starosti veľa, tak ju zbytočne neotravoval. A keď mala čas, bol ochotne k dispozícii. Jednoduchý, rozkošný a milý! Dallas bol skrátka taký.

Z by sa odo mňa mohla poučiť, ako treba zaobchádzať s chalanmi, pomyslela si, keď kráčala okolo Máriinej jaskyne pomedzi staré stromy, ktoré chránili pozemok opátstva pred rušnou Dvadsiatou prvou ulicou.

Jedno bolo isté – táto noc bola nepochybne príšerná. Stevie Rae neprešla ani desať krokov a krátke plavé vlasy jej zvlhli. Dočerta, voda jej dokonca kvapkala aj z nosa! Spakruky si utrela tvár od mrznúceho dažďa. Všetko bolo tak čudne tmavé a tiché. Pôsobilo to strašidelne, keď na Dvadsiatej prvej nesvietila ani jediná pouličná lampa, neprešlo po nej ani jediné auto, ani len policajná hliadka. Šmýkala sa dolu svahom. Napokon pocítila pod nohami cestu a iba vďaka nadmerne vyvinutému nočnému videniu červeného upíra sa vedela orientovať. Zdalo sa, akoby Kalona na úteku vzal so sebou aj zvuk a svetlo.

Stevie Rae bola akási vyľakaná, odhrnula si mokré vlasy z tváre a nahlas si dohovárala: „Správaš sa ako nejaká pipka a vieš, aké hlúpe sú pipky!“ No vzápätí sa ešte väčšmi naľakala, lebo okolitá ľadová temnota jej slová čudne zosilnila.

Prečo je, dočerta, taká nervózna? „Žeby preto, lebo pred svojou najlepšou priateľkou všeličo tajíš?“ zahundrala Stevie Rae a hneď vyplašene stisla pery. Jej hlas v tej tmavej noci znel príliš hlasno.

Ale veď ona jej chcela povedať o tých ostatných veciach. Naozaj! Jednoducho na to nebolo času. Okrem toho Z mala toho na pleciach dosť aj bez ďalšieho stresu. A... a... vôbec nebolo jednoduché o tom rozprávať, dokonca ani pred Zoey.

Stevie Rae kopla do odlomenej, ľadom pokrytej halúzky. Dobre vedela, že nezáleží na tom, či je to ťažké. Porozpráva sa so Zoey. Musí sa s ňou porozprávať. Ale neskôr. Možno oveľa neskôr.

Radšej sa sústredí na prítomnosť, aspoň teraz.

Prižmurovala oči a držala si na čele dlaň ako šilt, aby ju v očiach neštípal ľadový dážď. A pritom nakúkala do konárov stromov. Aj napriek tme a búrke mala dobrý zrak a odľahlo jej, keď nad sebou nevidela nijaké tmavé striehnuce tvory. Po kraji cesty sa jej kráčalo ľahšie, šla až dolu k Dvadsiatej prvej, ktorá viedla od opátstva, a po celý čas usilovne jastrila.

Keď už bola takmer pri plote, ktorý oddeľoval pozemok mníšok od neďalekého domu, zacítila to.

Krv. Krv, ktorá čudne páchne.

Stevie Rae zastala. Vyzerala skôr ako zviera, keď oňuchávala vzduch. Cítila vlhký, zatuchnutý pach ľadu pokrývajúceho zem, sviežu škoricovú vôňu zimných stromov a pach asfaltu pod nohami. Všetko ostatné ignorovala a sústredila sa iba na krv. Nebola to ľudská krv ani krv mláďaťa, takže z nej necítila slnečný svit a jar, med a čokoládu, lásku a život a všetko, o čom kedy snívala. Nie, táto krv páchla príliš temne, príliš drsne. Prevažovalo v nej niečo, čo nebolo ľudské. No aj tak to bola krv a priťahovala ju, hoci v hĺbke duše vedela, že to nie je správne.

Ten čudný pach pochádzajúci z nejakého iného sveta ju priviedol k prvým šarlátovým fľakom. V predúsvitnej búrkovej tme aj jej zosilnený zrak videl iba veľké škvrny na ľade, ktorý pokrýval cestu a trávu popri nej. No Stevie Rae vedela, že je to krv. Množstvo krvi.

Nikde tam však neležalo ani krvácajúce zviera, ani človek.

Iba stopa tekutej tmy na ľadovej pokrývke hustla a vzďaľovala sa od cesty do najhustejšieho porastu za opátstvom.

Okamžite sa v nej prebudili inštinkty predátora. Stevie Rae sa pohybovala kradmo, sotva dýchajúc, nečujne sledovala krvavú stopu.

Našla to pod jedným z najväčších stromov, zhrbené pod obrovským, čerstvo odlomeným konárom, ako keby sa to tam dovlieklo, skrylo sa a čakalo na smrť.

Stevie Rae sa striasla od strachu. Hľadela na krkavca posmešníka.

Ten tvor bol obrovský. Väčší, než vyzeral z diaľky. Ležal na boku, hlavu mal položenú na zemi, nevidela mu dobre do tváre. Obrovské krídlo vyzeralo zranené, možno zlomené. Ľudská ruka, ktorá ležala pod ním, bola skrútená v čudnom uhle a zakrvavená. Ľudské nohy mal ten tvor skrčené, ako keby zomrel v embryonálnej polohe. Spomenula si, že počula, ako Darius strieľa z pištole, keď spolu so Zoey a celou jej bandou uháňali po Dvadsiatej prvej k opátstvu ako netopiere. Takže ho zostrelil z oblohy.

„Dofrasa,“ zahromžila potichu. „To musel byť hnusný pád.“

Stevie Rae si priložila dlane k ústam a chystala sa zakričať na Dallasa, aby jej chalani prišli pomôcť niekam odtiahnuť telo, keď sa krkavec posmešník mykol a otvoril oči.

Zmeravela. Hľadeli na seba. Tvor vyvalil červené oči a na vtáčej tvári sa mu zjavil prekvapený a neuveriteľne ľudský výraz. Pohľad mu zaletel za ňu, zisťoval, či je sama. Stevie Rae sa automaticky prikrčila, obranne vystrčila pred seba ruky a chystala sa privolať zem, aby jej dodala silu.

A vtedy prehovoril.

„Zabi ma. Skonči to,“ zastonal od bolesti.

Jeho hlas znel tak nečakane ľudsky, že Stevie Rae spustila ruky a tackavo o krok ustúpila. „Ty vieš rozprávať!“ vyhŕkla.

Vzápätí krkavec posmešník urobil niečo, čo Stevie Rae absolútne šokovalo a neodvolateľne zmenilo jej život.

Zasmial sa.

Suchý, sarkastický smiech sa rýchlo zmenil na bolestivý ston. Ale bol to smiech a pridával jeho slovám ľudskosť.

„Áno,“ dostal zo seba, keď sa mu znovu podarilo lapiť dych. „Rozprávam. Krvácam. Zomieram. Zabi ma, nech to mám za sebou.“ Pokúsil sa posadiť, ako keby sa nemohol dočkať stretnutia so smrťou, ale pri tom pohybe zmučene vykríkol. Jeho príliš ľudské oči sa zavreli a v bezvedomí padol na zmrznutú zem.

Stevie Rae sa pohla úplne automaticky, bez rozmýšľania. Keď prišla k nemu, zaváhala iba sekundu. Odpadol doluznačky, takže mu jednoducho odhrnula krídla a chytila ho pod pazuchy. Bol veľký, naozaj veľký – ako skutočný chlap, a pripravila sa na to, že bude aj patrične ťažký, ale nebol. Bez väčšej námahy ho mohla odvliecť a uvedomila si, že presne to aj robí, hoci jej zdravý rozum kričal: Čo to, dopekla, stváraš?

Čo to, dopekla, vlastne robila?

Stevie Rae nevedela. Vedela iba, čo nerobí. Nezabila krkavca posmešníka.

Tretia kapitola

Zoey

„Dostane sa z toho?“ snažila som sa šepkať, aby som Starka nezobudila, ale očividne zbytočne, lebo jeho zavreté viečka sa zatrepotali a pery sa mu trochu vykrivili v náznaku jeho typického frajerského úsmevu.

„Ešte nie som mŕtvy,“ hlesol.

„Nerozprávam sa s tebou,“ povedala som podráždenejšie, než som mala v úmysle.

„Len pokojne, u-we-tsi-a-ge-ya,“ nežne mi vyčítala stará mama Redbirdová, keď jej sestra Mary Angela, opátka benediktínskych mníšok, pomohla vojsť do malej ošetrovne.

„Stará mama! Tu si!“ Ponáhľala som sa k nej a pomohla som Mary Angele posadiť ju na stoličku.

„Iba sa o mňa bojí.“ Stark mal znovu zavreté oči, ale na perách mu zostal slabučký tieň úsmevu.

„Viem, tsi-ta-ga-a-s-ha-ya. Ale Zoey je budúca veľkňažka a musí sa naučiť ovládať svoje emócie.“

Tsi-ta-ga-a-s-ha-ya! Rozosmialo by ma to, keby stará mama nevyzerala taká bledá a krehká a keby som ja sama nebola taká roztrasená a ustarostená. „Prepáč, stará mama, mala by som sa krotiť, ale je to dosť ťažké, keď ľudia, ktorých mám najradšej, ustavične takmer umierajú!“ nervózne som vyhŕkla a musela som sa zhlboka nadýchnuť, aby som sa upokojila. „Nemala by si byť v posteli?“

„Onedlho, u-we-tsi-a-ge-ya, onedlho.“

„Čo znamenalo to tsi-ta-ga-a-s... či ako to bolo?“ Stark chripel od bolesti, keď mu Darius natieral na popáleniny hrubú vrstvu nejakej masti, no napriek zraneniu to hovoril rozjarene a zvedavo.

„Tsi-ta-ga-a-s-ha-ya,“ opravila ho stará mama, „znamená kohút.“

Oči mu pobavene zasvietili. „Všetci hovoria, že ste múdra žena.“

„To je určite menej zaujímavé než to, čo vravia o tebe, tsi-ta-gaa-s-ha-ya,“ odvetila stará mama.

Starkovi vyletel z úst smiech, ale vzápätí bolestivo zasipel.

„Nehýb sa,“ prikázal mu Darius.

„Sestra, myslela som si, že tu máte lekára.“ Snažila som sa, aby mi na hlase nebolo poznať paniku.

„Ľudský lekár mu nemôže pomôcť,“ poznamenal Darius, prv než mohla sestra Mary Angela odpovedať. „Potrebuje odpočinok, pokoj a...“

„Odpočinok a pokoj môžu byť,“ prerušil ho Stark. „Ako som povedal, ešte nie som mŕtvy.“

Pozrel Dariovi do očí a postrehla som, ako Erebusov syn pokrčil plecami a zľahka prikývol, ako keby v niečom s mladším upírom súhlasil.

Mala som tú malú medzihru medzi nimi ignorovať, ale moja trpezlivosť už dávno vyprchala. „Tak fajn. Čo mi to chcete zatajiť?“

Mníška, ktorá pomáhala Dariovi, si ma chladne premerala a povedala: „Možno zranené telo potrebuje vedieť, že táto obeť nebola márna.“

Po mníškiných drsných slovách som sa cítila previnilo, až mi stiahlo hrdlo a nebola som schopná tej žene s neľútostným pohľadom odpovedať. Veď Stark možno obetoval svoj život za mňa. V hrdle mi zrazu vyschlo, len s námahou som preglgla. Akú cenu má môj život? Som iba decko – mám len sedemnásť. Všetko stále kazím. Som reinkarnácia dievčaťa, ktoré malo uväzniť padlého anjela, a to znamená, že kdesi v hĺbke duše sa nemôžem ubrániť láske k nemu, aj keď viem, že by som nemala... nemôžem...

Nie. Nebola som hodná toho, aby Stark za mňa obetoval život.

„Ja to už viem.“ Starkov hlas sa nezachvel, odrazu znel presvedčivo a sebaisto. Zažmurkala som, aby som potlačila slzy, a pozrela som mu do očí. „To, čo som urobil, bolo mojou povinnosťou,“ vyhlásil. „Som bojovník. Prisahal som, že svoj život vložím do služieb Zoey Redbirdovej, veľkňažky, ktorú Nyx miluje. To znamená, že pracujem pre našu bohyňu, a keď som sa preto ocitol na zemi a trochu popálený, na tom figu záleží. Hlavne, že som pomohol Zoey poraziť tých zloduchov.“

„Dobre si to povedal, tsi-ta-ga-a-s-ha-ya,“ pochválila ho stará mama.

„Sestra Emily, po zvyšok noci vás uvoľňujem zo služby v ošetrovni. Pošlite, prosím, namiesto seba sestru Biancu. Asi by ste mali stráviť nejaký čas úvahami nad Lukášom, 6. kapitola, 37. verš,“ povedala sestra Mary Angela.

„Ako si želáte, sestra,“ prikývla mníška a ponáhľala sa z izby.

„Lukáš, 6. kapitola, 37. verš? O čom to je?“ spýtala som sa.

„Nesúďte a nebudete súdení; neodsudzujte a nebudete odsúdení; prepúšťajte a budete prepustení,“ odrecitovala stará mama a s úsmevom pozrela na sestru Mary Angelu. Práve vtedy na pootvorené dvere potichu zaklopal Damien.

„Môžeme vojsť? Máme tu niekoho, kto súrne potrebuje vidieť Starka.“ Damien sa obzrel a kývnutím naznačil: zostaň tam. Odpovedalo mu tiché zahavkanie. No jasné, ten niekto je skôr chlpaté niečo!

„Nepustite ju dnu.“ Stark zvraštil tvár od bolesti, keď sa v mihu odvrátil, aby nevidel Damiena ani dvere. „Povedzte Jackovi, že teraz patrí jemu.“

„Nie.“ Zastavila som Damiena, ktorý začal cúvať. „Nech sem Jack Dámu privedie.“

„Zoey, nie, ja...“ začal Stark, ale moja zdvihnutá ruka ho umlčala.

„Len ju priveď,“ zavelila som. A potom som pozrela Starkovi do očí. „Veríš mi?“

Zdalo sa mi, že hľadí na mňa akosi pridlho. Jasne som videla, aký je zraniteľný a ako ho to bolí, ale napokon prikývol: „Verím ti.“

„Tak poď, Damien,“ povedala som.

Damien sa otočil, niečo zašepkal cez plece a hneď odstúpil nabok. Damienov priateľ Jack vošiel do izby prvý. Líca mal ružové a oči podozrivo lesklé. Po pár krokoch zastal a otočil sa k dverám.

„No poď. Neboj sa. Je tu,“ volal Jack.

Svetlý labrador pricupkal do izby a prekvapilo ma, že taký veľký pes sa pohybuje tak ticho. Dáma na moment zastala pri Jackovej nohe a pozrela naňho, kývajúc chvostom.

„Neboj sa,“ zopakoval Jack. Usmial sa na Dámu a vzápätí si utrel slzy, ktoré mu stekali po lícach. „Už sa má lepšie.“ Jack kývol smerom k posteli. Dáma otočila hlavu a pozrela priamo na Starka.

Zranený chlapec a pes sa do seba zakvačili pohľadom a prisahám, že sme všetci zatajili dych.

„Ahoj, dievčatko!“ váhavo prehovoril Stark a zadúšal sa slzami.

Dáma nastražila uši a naklonila hlavu.

Stark natiahol ruku a kývol jej, aby šla k nemu. „Poď sem, Dáma.“

Ten príkaz akoby v nej čosi prelomil. Dáma sa vrhla dopredu, kvílila, krútila sa a štekala, správala sa skôr ako malé šteniatko, a nie sedemdesiatkilová opacha.

„Nie!“ zvolal Darius. „Nie na posteľ!“

Dáma bojovníka poslúchla a uspokojila sa s tým, že strkala hlavu k Starkovmu boku a veľký ňufák mu vsunula pod pazuchu. Pritom krútila celým telom a Stark, s tvárou rozžiarenou od šťastia, ju hladkal a hovoril jej, ako veľmi mu chýbala a aké je dobré dievča.

Neuvedomila som si, že revem, až kým mi Damien nepodal vreckovku.

„Vďaka,“ zamrmlala som a utierala som si tvár.

Usmial sa na mňa a potom šiel k Jackovi, objal ho okolo pliec a hladkal ho (a takisto mu vnútil vreckovku). Počula som, ako hovorí: „Poď, Jack, nájdeme si našu izbu. Musíš si odpočinúť.“

Jack potiahol nosom, vzlykol, prikývol a mechanicky kráčal s Damienom preč.

„Počkaj, Jack,“ zavolal za ním Stark.

Jack pozrel na posteľ, kde sa Dáma tisla k Starkovi, ktorý ju objímal okolo krku.

„Veľmi dobre si sa o Dámu staral, keď som ja nemohol.“

„V pohode. Nikdy som nemal psa, vôbec som netušil, akí sú úžasní.“ Jackovi sa iba trochu triasol hlas. Odkašľal si a pokračoval: „Som... som rád, že už nie si, no... zlý a hrozný, takže zase môže byť s tebou.“

„Áno, práve o to ide.“ Stark zmĺkol a zamračil sa, očividne ho každý pohyb zabolel. „Nie som ešte stopercentne v poriadku, a aj keby som bol, vôbec netuším, čo ma v najbližšom čase čaká. Myslím, že by si mi veľmi pomohol, keby sme sa mohli o Dámu deliť.“

„Vážne?“ Jackovi sa rozžiarila tvár.

Stark unavene prikývol. „Vážne. Mohli by ste teraz s Damienom zobrať Dámu k sebe do izby a niekedy ju ku mne zase priviesť?“

„Jasnačka!“ zvolal Jack, zase si odkašľal a pokračoval: „Áno, ako som už povedal, neboli s ňou žiadne problémy.“

„To je super,“ povedal Stark. Nadvihol Dáme papuľu a pozrel jej do očí. „Už som tuším z najhoršieho vonku, dievčatko. Pôjdeš s Jackom, aby som sa mohol dať kvalitne dohromady.“

Viem, že mu to muselo spôsobovať muky, ale Stark sa posadil a sklonil sa, aby mohol Dámu pobozkať, a pes mu oblízal tvár. „Dobré dievčatko... tak, moja pekná...“ šepkal a znovu a znovu ju bozkával. „A teraz choď s Jackom! Choď!“ a ukázal k dverám.

Dáma ešte raz oblizla Starkovi tvár, zakňučala, neochotne sa otočila, ale napokon kývajúc chvostom odbehla k Jackovi a pritúlila sa k nemu. Jednou rukou si utieral oči a druhou ju hladkal.

„Dobre sa budem o ňu starať a privediem ti ju naspäť, len čo zapadne slnko. Okej?“

Stark sa ešte vládal usmiať. „Platí. Ďakujem, Jack.“ A potom klesol na vankúš.

„Potrebuje odpočinok a ticho,“ pripomenul nám Darius a ďalej Starka natieral.

„Zoey, mohla by si mi pomôcť odviesť starú mamu do izby? Aj ona potrebuje odpočinok a ticho. Pre všetkých to bola pridlhá noc,“ povedala sestra Mary Angela.

Obavy o Starka ihneď vystriedal strach o starú mamu a nevedela som, ku ktorému z týchto dvoch ľudí, na ktorých mi tak veľmi záležalo, mám ísť.

Stark zachytil môj pohľad. „Postaraj sa o starú mamu. Cítim, že onedlho vyjde slnko, a ja dovtedy aj tak zaspím.“

„Tak... dobre.“ Šla som k jeho posteli a trápne som tam stála. Čo mám urobiť? Pobozkať ho? Stisnúť mu ruku? Ukázať mu zdvihnuté palce a idiotsky sa škeriť? Nebol to môj oficiálny frajer, ale puto medzi nami jasne prekračovalo hranice priateľstva.

Bola som zmätená, nervózna, načisto vyšinutá z normálnych koľají. Napokon som mu položila ruku na plece a zašepkala: „Ďakujem, že si mi zachránil život.“

Pozrel mi do očí a zrazu všetko okolo mňa prestalo existovať. „Naveky budem strážiť tvoje srdce, aby bolo v bezpečí, aj keby to moje malo prestať biť,“ povedal mi potichu.

Sklonila som sa a pobozkala som ho na čelo. „Pokúsme sa nedopustiť, aby sa to stalo, dobre?“

„Dobre,“ zašepkal.

„Uvidíme sa, keď slnko znovu zapadne,“ povedala som mu a potom som sa ponáhľala k starej mame. So sestrou Mary Angelou sme ju zdvihli zo stoličky a doslova sme ju po krátkej chodbe preniesli do ďalšej izby, ktorá vyzerala ako nemocničná. Keď som starú mamu podopierala, zdala sa mi nesmierne drobná a krehká a žalúdok mi nanovo skrúcalo od stra chu o ňu.

„Prestaň nerváčiť, u-we-tsi-a-ge-ya,“ poznamenala, keď ju sestra Mary Angela podoprela vankúšmi a pomohla jej pohodlne sa uložiť.

„Prinesiem vám lieky proti bolesti,“ povedala jej sestra Mary Angela. „A musím poriadne zatiahnuť rolety a ešte aj zastrieť závesy v Starkovej izbe, takže budete mať chvíľku času porozprávať sa, kým sa vrátim, ale potom si musíte vziať pilulku a spať.“

„Ste tvrdá veliteľka, Mary Angela,“ podotkla stará mama.

„Podobne ako vy, Sylvia,“ odvetila mníška a odišla.

Stará mama sa na mňa usmiala a potľapkala po posteli vedľa seba. „Poď, sadni si ku mne, u-we-tsi-a-ge-ya.“

Posadila som sa, skrčila som nohy pod seba a snažila som sa veľmi pritom nehrkať posteľou. Stará mama mala tvár samú modrinu, navyše spálenú od airbagu, ktorý jej zachránil život. Na pere a na líci jej svietili stehy, hlavu mala obviazanú, na pravej ruke sa belela strašidelne vyzerajúca sadra.

„Je to irónia, že moje rany vyzerajú tak hrozne, hoci sú oveľa menej bolestivé a s oveľa menšími následkami ako neviditeľné rany v tebe,“ povedala.

Už som chcela namietať, že som naozaj v poriadku, ale jej ďalšie slová podkopali moje odhodlanie popierať.

„Ako dlho vieš, že si reinkarnáciou A-ye?“

Koniec ukážky

Table of Contents

Start

Poďakovanie

Prvá kapitola Zoey

Druhá kapitola Stevie Rae

Tretia kapitola Zoey