ChiaRA Jaguar

Šamanka

Ukážka z elektronickej knihy

Anotácia

V živote každého človeka musí prísť nejaká situácia, ktorá zmení veci a vďaka ktorej si človek mnoho uvedomí. Kniha Šamanka je práve o objavovaní svojej duše a o tom, ako jednoducho sa dá zmeniť vlastný život. Je v nej opísaná cesta ženy, ktorá pomaly spoznávala samú seba a krok za krokom aj všetko ostatné. Je o duchovnom vývoji a o radostiach života, ktoré často ani nevnímame. Je to súbor príbehov, ktoré nemajú jedného autora, pretože ich písal sám život. Stačí málo – mať otvorené srdce plné lásky. Každý deň máte možnosť zmeniť svoj život a táto kniha vám snáď napovie ako na to.

Poďakovanie

Drahí priatelia: Ďakujem že ste.

Som vďačná za to, že smiem byť a žiť na tejto krásnej planéte. Život je pavučina udalostí, ktoré vnímame tak ako chceme a vieme. Každý z nás, každá bytosť na Zemi má slobodnú vôľu a môže sa rozhodovať za seba. Ja som sa rozhodla, že vám priblížim môj vnútorný svet a svet tých, ktorý mi zdieľajú a rozprávajú svoje príbehy. Či ich vidíme, alebo nevidíme, to nič nemení na ich autentickosti. Táto kniha má teda veľa spoluautorov, ktorí svojím dielom prispeli k jej vzniku. Toto je kniha príbehov o hľadaní ľudskej podstaty. Návrat k sebe. Drahí priatelia, Ďakujem, že ste vkĺzli do môjho života a okorenili ho svojou štipkou, aby bol pestrý a zaujímavý. Ďakujem, že ste ma inšpirovali, podporovali a ukazovali mi život z tisícov uhlov pohľadov.

-autorka rukopisu: ChiaRA Jaguar

- grafik, návrh obálky: Matúš Kollárik

- ilustrátorka: Michaela Komarek

- prepis rukopisu: Petra Steindlová

- korekcia textu, anotácia : Alžbeta Ľudmová

Naostro...

Je teplý letný deň, vzduch vonia záplavou kvetinových vôní. Ženská postava s kyprými krivkami bujného poprsia, dokonalých ženských kriviek a naostro stojí na vrchole hory. Jej tvary sú plné lásky, polopriesvitné letné šaty jej lemujú každý ohyb tela, vetrík sa pohráva s jej rozpustenými plavými vlasmi. Zatvorila oči a zhlboka sa nadýchla energie a svetla, ktoré tryská z Vesmíru na všetkých bez rozdielu. Hlboký nádych jej pomaly dvíhal bujné poprsie v pravidelných vlnách. Nádych, výdych, nádych, výdych. Veľmi pomaly, plynulo a vedome ako deň a noc, ako žena a muž. Cíti každý poryv vánku, vetrík jej šteklí nohy. Je spojená so zemou, nebom a je zvnútornená aj rozplynutá zároveň. Jej duša je s jej telom spojená len jemnou šnúrkou. Veľa krát odchádzala z tela a rozplynula sa v priestore. Veľa krát sa teleportovala stlačením časopriestoru a cestovala do ďalekých krajín. V tejto chvíli jej dokonalé podmienky, pokoj a múdrosť pomáhajú plniť jej úlohu tu na Zemi. Jej život sa však pred týmto poznaním uberal rôznymi smermi a situáciami. Vetrík sa jej pohráva s plavými vlasmi, hladí jej zrelé líca a ona zhlboka dýcha. Nádych, výdych, nádych a srdiečko otvorené dokorán. Ruky uvoľnila, aby cítila nežné poryvy vánku ako jej hladia chĺpky. Vesmír ju má rád. Prežila veľa krásneho aj náročného a rozhodla sa podeliť sa o to s druhými. Príbehmi, ktoré otvárajú srdcia ........

Priateľ Romy

Veľa ľudí v živote zažíva dno a traumy, veľa ľudí sa v živote presvedčí o jednej veci: „musíš klesnúť až na dno, aby si sa mal odkiaľ odraziť“.

Šamanka si tiež prešla všeličím, bola aj v takomto období. Myslela si, že jej údelom je žiť monotónny život plný povinností, nemala čas sama na seba. Ľudia okolo nej brali ako samozrejmosť, že bude doma s deťmi, variť, prať a starať sa o domácnosť a deti. Ubíjalo ju to, všeobecne ju ubíja monotónna činnosť. Aj v práci je spokojná vtedy, keď môže používať fantáziu a má voľné ruky na aktívnu prácu. V tomto období si často hovorila: toto nie som ja. Už to bolo neúnosné. Jedného dňa sa však všetko zmenilo.

Jeden priateľ ju vrátil do života, pomohol jej vrátiť dušu do tela, už nebola ako telo bez duše. Videli sa síce iba raz, no veľmi často a veľmi veľa si písali cez internet. Zaujal ju svojou prezývkou, bola taká milá. Páčil sa jej jeho humor, v pohode si doberali jeden druhého. Mal zmysel aj pre sarkastický humor. Jeho humor bol galantný, slušný a fakt vtipný. Cítila sa príjemne, uvoľnene. Mala pri tom zvláštne pocity, cítila sa ako zamilovaná a pri tom vedela že zamilovaná nebola. Prežívala veľmi silné emócie, akoby ten človek prišiel ako darček z neba. Cítila každú jeho emóciu ako svoju, jeho smútok, jeho radosť. Akoby žila jeho život. Postupom času sa rozprávali stále viac aj cez telefón. Rozumela mu a on rozumel jej, mala pocit, že sa poznajú stovky rokov. Zdôverovali sa jeden druhému s veľmi osobnými záležitosťami. Vyrozprával jej príbeh kamionistu, ktorý milujúc svoju ženu a dietky bol dlho a často preč od rodiny a to na ňom zanechalo následky. Milovala rozhovory s ním, blikali jej kontrolky zakaždým, keď sa ozval. Miluje ľudí, ktorí si vedia urobiť srandu sami zo seba, hýria dvojzmyslami a sú otvorení a priami. Ukázal jej fotografiu krásnej ženy, ktorá mala také smutné oči, až sa musela rozplakať. Utrápená krásna tvárička a kamarát až po uši. Čo s tým? Pripomenul jej chvíle, keď aj ona bola až po uši a doma manžel a deti. Presne taká istá situácia. Čo s tým? Bol to koniar a ona bola doňho, no on to ani len netušil. Dúfala. Predstavovala si ich spolu, ako stoja v podkroví starej maštale, kde chceli mať kone. Okno, pri ktorom stáli bolo rozbité, letný vánok jej prefukoval vlasy a jej tvár osvetľovalo slniečko. Zahľadená do diaľky a zamyslená si nevšimla, že on stojí tesne vedľa nej. Jeho teplý dych cítila na hrdle a pomaly k nemu otočila hlavu. Tvárou v tvár pomaly a zhlboka dýchali, omámení vášňou. Zatvorila oči, aby precítila vlnu vzrušenia, keď pocítila jeho mäkké pery na svojich. Už neotvorila oči, len sa vpíjali jeden do druhého a čas sa zastavil.....

Cesta

Bola jeseň, október, plný farieb. Šamanka bola aj s ostatnými záujemcami na odbornom kurze, na ktorý sa veľmi tešila. Išla aj s priateľkou, ktorá má svojho vlastného koňa. Vstávala veľmi skoro ráno, takmer v noci . O šiestej jej išiel prvý spoj, ktorý rozospatá takmer nestihla. V tej dobe bola na materskej dovolenke, aj keď asi každý vie, že to žiadna dovolenka nie je. Zvykla si vstávať o siedmej, pretože jej zlaté detičky jej to umožnili. Keď udýchaná dobehla s veľkou cestovnou taškou na zastávku, priateľka tam už čakala. Šamanka bola celé ráno napätá, no keď zazrela priateľku, všetko napätie razom zmizlo a humor sa stal jej najlepším priateľom.

Chichotali sa úplne na všetkom, dve takmer štyridsiatničky boli lapené do novej puberty. Vždy keď sa stretne s dobrými známymi, ožije a omladne. Nastúpili do preplneného autobusu a dve hodiny stáli. Priateľka našťastie na svojich nohách, nie na cudzích ako Šamanka. Stála na jednej nohe, vykrútená ako paragraf, po krkolomnej ceste prvým spojom konečne vystúpili. Mali pätnásť minútovú prestávku, tak si boli kúpiť kávu. Ako na just si Šamanka zabudla doma hodinky a bez nich nevedela odhadnúť čas.

Keď pili kávu, zbadali jeden autobus ako zatvára dvere a odchádza.

Zľakla sa, že to je ich a ozlomkrky utekali, aby ho stihli. Chýbalo málo a stihli by ho. Ešte šťastie, že nie, lebo to nebol ich. Ich bol hneď vedľa. Po vyčerpávajúcej ceste (nakoniec trafili do správneho autobusu) na stanici vystúpili a tam mali nastúpiť na ďalší spoj. Cieľom ich cesty bola malá dedinka pri rieke. Ďalšou zaťažkávajúcou skúškou bolo zistiť, ktorým smerom sa majú pustiť. Na autobusovej stanici bolo okolo 35 nástupíšť a na rozpise pri každom minimálne 10 zastávok. Takže mali čo robiť, kým zistili, z ktorého nástupišťa ide ich spoj. Trikrát ich všetky obišli, opýtali sa piatich ľudí, pozreli si kompletný cestovný poriadok vo vitríne a nakoniec, keď nič nezistili, išli peši asi jeden kilometer na vlakovú stanicu. Tam sa na ich smer opýtali biletárky, ani ona im nevedela povedať, kedy ide ich spoj. Predala im lístok na správny smer. To bola prvá úspešná chvíľa ich cesty. Ďalej ich smola pokračovala. Stanica bola v rekonštrukcii, takže tam bol neporiadok a všetky informačné tabule boli zvesené. Konečne sa dostali na správne nástupište, ale keďže bol október (veľmi chladno), ďalšiu hodinu a pol mrzli vonku. Príjemné to nebolo, no nakoniec to dopadlo dobre. Občas to tak býva: ťažko na cvičisku, ľahko na bojisku. Cieľ cesty bol dosiahnutý a dámy zažili nezabudnuteľný týždeň v prírode a s ľuďmi, ktorí mali podobný záujem.

Medvede

Sny, sny. Šamanke sa snívali živé, akčné aj nežné sny, plné sexu, duchovna, divokých zvierat, vášne a lásky, popretkávané obavami. Jasnovidné sny boli u nej bežné a často cítila dopredu, že sa niečo udeje. Nevedela komu a nevedela kde. Všimla si, že jasnovidné sny sa jej plnia v ten deň, kedy sa jej snívajú alebo na ďalší deň. Veľa krát sa jej do snov transformovala jej duša, vedomie, podvedomie aj Akáša. Často sa jej v snoch zjavovali totemové zvieratá a ukazovali jej cestu rôznymi spôsobmi. V tomto sne bola vo veľkom meste a kráčala po chodníku. Bol slnečný deň a ona bola sama. V meste prázdno a ona nevedela kam má ísť. Zrazu sa v diaľke zjavili dva medvede. Najprv videla dvoch, no neskôr zbadala, že priamo k nej kráčajú štyri obrovské medvedie samce. Obrovské biele tvory kráčali priamo k nej. Cítila sa ohrozená a chcela utiecť, no okamžite si uvedomila, že pred medveďmi nesmie utekať. Mohli by to vyhodnotiť tak, že sa správa ako koriť a mohli by ju zožrať. Tak ostala stáť. Medvedie samce pomaly prišli až k nej, obstúpili ju zo všetkých strán tak, že ju vôbec nebolo vidieť. Zvalili ju na zem tak, že ležala na chrbte. Ona ochromená poslúchala a čakala čo bude ďalej. Medvede si políhali okolo nej a pokojne odpočívali. Jeden z nich sa zdvihol a začal sa s ňou nežne milovať. Najprv sa bála, no neskôr sa mu úplne oddala a užila si to. Zobudila sa úplne spotená a nerozumela tomu snu. Neskôr ho pochopila. Medveď reprezentuje introspekciu, tiché miesto jaskyne, kde medveď hľadá odpovede na svoje otázky. Šamanka pochopila, že to milovanie s medvedím samcom je vlastne jej intímny vzťah s vlastným podvedomím, plný lásky, nehy ochrany a porozumenia.

Milovať seba je najkrajší druh lásky, aký zakúsila.

Miláčik

„Prečo je u nás osud domácich miláčikov, ktorí dožili, taký bezcitný?“, opýtal sa Šamanky starší pán.

„Keď vám umrie zvieratko, čo sa s ním stane? Ide do kafilérie. Keď sa nad tým zamyslím, ako majiteľ, ktorý to zvieratko miloval, vnímam to ako krutosť. Chcel by som mu prejaviť úctu aj na konci jeho života. Chcem, aby to zvieratko vedelo, že mi na ňom záleží a veľmi ťažko sa mi s ním lúči. Bolí ma jeho bolesť, bolí ma jeho nevládnosť a zúfalé pohľady, v ktorých vidím jeho bezmocnosť. Prosí ma pohľadom o pomoc a ja neviem, ako mu pomôcť. Keď si predstavím, že z môjho miláčika bude mydlo...“, smutne povedal pán a v očiach sa mu zaleskli slzy.

Ale na druhej strane...

„Keď sa na to pozriem z druhej strany, všetko má svoj začiatok aj svoj koniec. A všetko má svoj zmysel. Aj smrť. Je to šanca, stať sa silnejšími. Zvládnuť svoju závislosť na zvieratku a prijať realitu. A keď mám tú možnosť, urobím všetko, aby smrť môjho miláčika bola jemná, súcitná, pokojná a bez trápenia. Je ťažké sa s tým zmieriť, ale musí to byť. Dušička toho zvieratka ide k Veľkému Duchu, ako vraveli Indiáni. Na Zemi ostane iba telo. Ale to telo, tú srsť som každý deň hladil. Zohrievalo ma, dávalo mi motiváciu prekonať ťažké obdobia. Počúvalo ma, keď som bol zúfalý a nikto si na mňa nenašiel čas. Viem, že pre osamotených ľudí je zvieratko darom z nebies. A že ho bezvýhradne milujú a urobili by preň všetko na svete. Prajem všetkým majiteľom zvieratiek, aby svoju bolesť z ich straty zvládli, aby sa stali silnejšími a aby boli na seba hrdí. Ja zvládam umieranie môjho miláčika dosť ťažko, lebo sme na seba silno naviazaní. Ale viem, že to musí byť. A všetko je tu pre nás. Ďakujem môjmu zvieratku, že tu bolo. Prajem mu, aby jeho odchod z tohto sveta bol pokojný a bez trápenia. Zbohom!“

Starší pán sa smutne zahľadel na Šamanku a zhrbený odkráčal tak, kde mu bolo dobre.

List Tebe

„Milý Ty,

píšem Ti, Ty vieš kto aj vieš čo. Tvoja JA.

Chcem Ti vyliať svoje srdce. Prajem si, aby si mi porozumel, a preto už dlhú dobu hľadám spôsob, akým Ti to povedať. Záleží mi na tom, aby si bol šťastný. Aby si s bravúrou zvládal svoje JA. Záleží mi na tom, aby si pochopil, čo Ti chcem povedať a zároveň, aby som nestratila tvár. Aby som povedala to, čo chcem, a zároveň, aby si to správne pochopil. Priznám sa, že som si kládla množstvo otázok. Medzi inými aj túto: „Čím ma ten človek obohacuje? Čo mi dáva tento vzťah?“

Podvedomie je často nepoznaná oblasť, ktorá sa nám denne premieta v živote. A neuvedomujeme si to. Snažím sa pochopiť svoje postoje a pohnútky, a tiež sa snažím nájsť odpoveď na otázky typu: „Prečo sa ten človek správa tak, ako sa správa?“

Prišla som na jednu závažnú odpoveď. Svoje nenaplnené túžby, svoje hlboko schované neduhy, vášne a obavy podvedome prenášame vo vnímaní toho druhého. Snažíme sa uveriť tomu, že ten druhý je taký. A pritom sme to my, ktorí sa manifestujeme vo vnímaní toho druhého. Túžime po tom, aby sme boli milovaní. Sme presvedčení o tom, že náš protipól je nežný, citlivý, chápavý, že nám dáva to, po čom túžime. A...

Ono je to úplne inak. Svoje túžby manifestujeme v predstavách a snoch, a zo zúfalstva a nenaplnenia sme tomu uverili. A pravda je úplne inde. Máme pocit, že milujeme dosť, ale ten druhý už nevie, ako nám s citom oznámiť, že ho svojou „prehnanou“, až opičou láskou obťažujeme. Až si na to zvykne a z pohodlnosti to toleruje. Nechce nám ublížiť a pritom my ubližujeme jemu. A máme pocit, že je nevďačný.

Ale, kde je miera, ktorá by mala byť tou pravou mierou? Je to tanec na ostrí noža. Buď poreže nás, alebo my porežeme druhého. Ale život je k nám milostivý. Prináša nám tvrdé skúšky a časy plné zúfalstva a osobného zlyhania. Prečo? Život je nespravodlivý? Nie.

Jeden múdry človek raz povedal:

„Život nám prináša situácie. A je na nás, ako tie situácie prijmeme, spracujeme a vyriešime. Či sú pre nás výzvou, alebo –zase – tvrdou skúškou.“

Čo myslíš?

Ja som hĺbavý človek. Snažím sa byť trpezlivá, spravodlivá, láskavá a vytrvalá. Som rada, že mi život prináša tieto situácie. Jedného dňa som si povedala: „Chcem, aby mi v tomto živote prichádzali ľudia z minulosti. Karma. Aby som mohla tieto vzťahy riešiť a isť v živote s čistým štítom ďalej. Aby som sa v ďalšom živote sem nemusela vracať s tým, že mám ešte resty vo vzťahoch.“

Záleží mi na dobrých vzťahoch. Snažím sa budovať vzťahy. To som sa naučila od Teba. A učíš ma trpezlivosti a sebaovládaniu. A je to také jednoduché...

Ľúbim ťa.“

Starká

Šamanka si niektoré technické fakty nepamätá. Ukladá sa jej v podvedomí hlavne to, čo prežíva a spája sa s emóciami. Nevie presne, v ktorom roku sa to stalo, no vie že bol mladá. Teda mladšia ako teraz. Teraz je v nonstop puberte a vtedy, keď sa to udialo bola v jej začiatočnej fáze. Išla s frajerom po veľmi rušnej ulici v hlavnom meste. Rozprávali sa o niečom, čo práve prežili. Boli úplne zahltený debatou, tak prešli okolo prechodu pre chodcov bez povšimnutia. Išli asi desať metrov od prechodu, keď ju zrazu niečo neviditeľné zastavilo. Najprv to nepočúvala a išla ďalej, no o chvíľu ju to znovu zastavilo. Tentoraz veľmi dôrazne: „Stoj! Stoj a obzri sa! Niekto čaká na tvoju pomoc pri prechode pre chodcov. Stoj!“

Zastavila sa a  obzrela sa tým smerom, ktorý jej to niečo neviditeľné ukazovalo. Vnímala to ako nutkanie, ako pocit otočiť sa. Zaujímavé bolo, že presne vedela, kto a kde potrebuje jej pomoc. Šamankin frajer si vôbec nič nevšimol, išiel ďalej a rozprával. Neskôr si všimol, že sa rozpráva sám so sebou, tak zastal a hľadal ju. Ona ho už vôbec nevnímala.

Zbadala staručkú tetušku bezradne stáť pred prechodom pre chodcov. V tej chvíli sa jej pred vnútorným zrakom zjavila situácia, ktorú predtým prehliadla a vôbec si ju nevšimla. Videla situáciu, kde staručká tetuška zúfalo prosí ľudí o pomoc. Prechádzalo okolo nej množstvo ľudí, no nikto si ju nevšimol. Ona už nevedela čo má robiť, tak poprosila o pomoc vyššie vedenie. A veci sa zbehli tak, že ten, kto vníma Vyššie vedenie bude jej prosbu počuť. Šamanka počula, podišla bližšie a zbadala, že je už zúfalá. Snažila sa ľuďom naznačiť, aby jej pomohli prejsť cez cestu, lebo sa sama prejsť bála. Šamanka prišla k nej a ponúkla jej rameno, aby sa mohla oprieť. Pomaly prechádzali cez veľmi frekventovanú cestu. Starká držala v ruke paličku a snažila sa ju ukázať vodičom, aby trochu pribrzdili a zastavili, aby mohli prejsť. V podstate prevádzala starká Šamanku. Potrebovala len oporu a povzbudenie. Keď prešli na druhú stranu cesty, zastali a starká s vďakou a úľavou povedala: „Ďakujem pekne. Požehnaj ti, Ježiš Kristus.“

Vtedy sa to stalo. Karma. Predstavte si, že máte na krku zavesenú sto kilovú reťaz. Ledva pod tou váhou stojíte s rovným chrbtom a vzpriamenou hlavou. Po starkiných slovách sa tá reťaz uvoľnila a odpadla. V tej chvíli mala Šamanka pocit, akoby vzlietla, akoby sa vznášala. Úžasná ľahkosť a sloboda. Ihneď pochopila, čo sa stalo. Je to úžasne zariadené. Človek nemusí vedieť, čo vyparatil v minulosti, nemusí krkolomne hľadať riešenia. Stačí previesť starkú cez cestu a spadne z vás ťarcha problémov. Stačí tak málo. Nezištne pomôcť druhému človeku. Aké jednoduché a aké účinné. Bolo a je to pre ňu obrovské ponaučenie do života.

Rozlúčili sa so starkou a Šamanka prešla znova cez cestu a pripojila sa ku frajerovi, ktorý ju čakal tam, kde sa rozišli.

ISBN 978-80-972324-0-5

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2016

Vytvorené prostredníctvom Publico.sk

Table of Contents

Titulná strana

Anotácia

Poďakovanie

Naostro...

Priateľ Romy

Cesta

Medvede

Miláčik

List Tebe

Starká

Tiráž