Přeložila:

DANIELA ČERMÁKOVÁ

Amanda Quick: Eclipse Bay – Rodinná msta

Vydání první

Copyright © 2000 by Jayne Ann Krentz

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2016 jako svou 2024. publikaci

Přeloženo z anglického originálu Eclipse Bay vydaného nakladatelstvím

The Berkley Publishing Group, a division of Penguin Group (USA) Inc.,

New York v roce 2000

Český překlad © 2016 Daniela Čermáková

Odpovědná redaktorka Marie Kejvalová

Korektorka Zdeňka Grigarová

Ilustrace na přebalu © 2016 Emil Křižka

Přebal a vazba © 2016 Ricardo a Baronet

Sazba a grafická úprava Ricardo, Sázavská 19, Praha 2

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-0401-4 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-0402-1 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2016

Amanda Quick

ECLIPSE BAY

(ukázka)

RODINNÁ MSTA

Milé čtenářky,

už ani nevím, kolikrát jste mě během let žádaly, abych napsala nějakou trilogii. Musela jsem počkat, dokud mě nenapadl ten správný příběh, ale teď vám mohu s radostí oznámit, že přišel a že ho právě držíte v rukou. Eclipse Bay je první knížka třídílné série, která vypráví o Harteových a Madisonových z městečka Eclipse Bay v Oregonu. Stejně jako v dalších dílech, jež budou následovat, je plná romantiky a rodinných vztahů. Moc jsem si psaní těchhle knížek užívala. Doufám, že vás stejně tak potěší i jejich čtení.

Mám výbornou příležitost poděkovat každému z vás – dlouholetým fanouškům a taky novým čtenářům – za podporu a nadšení, s nimiž se věnujete mým románům. Vždycky jsem měla pocit, že kdybychom se setkali osobně, stali by se z nás přátelé. Řekla bych, že co se týče názorů na svět, naší víry v hodnotu rodiny a v sílu lásky, máme hodně společného. A to je skvělý základ pro trvalý vztah, nemyslíte?

Na naši další společnou budoucnost!

Vaše

Amanda

Pro úžasnou Cissy a skvělou partičku

na www.jayneannkrentz.com.

Všichni jste tvrdili, že chcete nějakou

novou sérii...

Prolog

Eclipse Bay v Oregonu

Půlnoc, před osmi lety...

Domů to bude hodně dlouhá procházka.“

Hlas byl tlumený a drsný, nedalo se popřít, že patřil muži. Byl to ten typ hlasu, z něhož se ženě rozklepala kolena. Vycházel z nekonečných stínů u paty Eclipského oblouku, kamenného monolitu, který dominoval odlehlému kousku skalnaté pláže.

Hannah Harteová odtrhla pohled od mizejících zadních světel vozu Perryho Decatura a otočila se. Pulz, který jí už tak zběsile ubíhal po nepříjemné tahanici na předním sedadle, ještě o něco povyskočil.

Možná že vystoupit z auta nebyl zrovna jeden z jejích nejlepších nápadů. Tahle část silnice u moře byla v tuhle noční hodinu hodně osamělé místo. Moc pěkné, Hannah, pomyslela si. Taková pitomost. A to tě všichni považují za rozumnou a opatrnou osobu. Která nikdy neriskuje. Která se nikdy nedostane do žádných potíží.

„Kdo je tam?“ Ustoupila o krok a připravila se na útěk.

Muž na pláži pomalu vyšel z husté tmy zpod klenuté skály a vstoupil do chladného svitu měsíce. Byl o nějakých pět metrů dál.

„Ty jsi Harteová,“ prohlásil. Slova byla plná chladného, ironického pobavení. „Nepoznáš snad ničemného, podlého, bídného Madisona?“

Přelétla pohledem ostrý profil, záblesk světla na černočerných vlasech a arogantní držení těla. A taky další vodítka v podobě kožené bundy, černého trička s límečkem a džínů.

Rafe Madison. Neblaze proslulý člen skandálního klanu Madisonů, který byl zhruba ve stejném věku jako ona. Po tři generace, už od té legendární pouliční rvačky mezi Mitchellem Madisonem a Sullivanem Hartem před Fultonovým supermarketem, všichni Harteové svědomitě varovali své potomky, aby se drželi od divokých, neukázněných Madisonů co nejdál.

Rafeovi se očividně dařilo dostát skandálnímu dědictví své rodiny. Byl plodem lásky mezi sochařem a modelkou, a když mu bylo devět let, spolu s bratrem osiřel. Oba chlapce vychoval jejich krutý dědeček Mitchell, který se podle Hannahiny matky na roli otce ani trochu nehodil.

Z Rafea vyrostl klasický rváč, ale nějak se mu podařilo vyhnout se vězení, i když jen o vlásek. Podle většiny obyvatel Eclipse Bay bylo jen otázkou času, než skončí za mřížemi.

Je mu dvacet čtyři, je o čtyři roky starší než já, pomyslela si Hannah. Všichni věděli, že se na něho jeho dědeček zlobí, protože odešel z univerzity, když byl v druhém ročníku. Rafe krátce zavítal i do armády, ale podle všeho se mu podařilo dokázat, že náborářské plakáty nemají pravdu, protože odešel s nulovými schopnostmi, které by se daly nějak využít. Povídalo se, že tohle léto se ho Mitchell snaží přinutit k práci pro jeho staršího bratra, Gabea, který se pokoušel proti všem očekáváním oživit rodinný podnik. Nikdo nepředpokládal, že by Gabe ve svém úsilí uspěl.

Ačkoliv její rodina trávila každé léto a mnoho víkendů a prázdnin tady v Eclipse Bay, Hannah se s Rafem nikdy přímo nesetkala, když vyrůstala. Čtyřletý věkový rozdíl je až do dnešní noci udržoval daleko od sebe, i v této malé přímořské komunitě, v níž měly obě rodiny hluboké kořeny. Čtyři roky představovaly v životech dětí nezdolatelnou propast.

Dnes jí však bylo dvacet, měla narozeniny. Na podzim začne studovat na vysoké škole v Portlandu. Z nějakého důvodu jako by už ty čtyři roky nevytvářely mezi ní a Rafem Madisonem nepřekonatelnou bariéru.

Jako první ji zalily rozpaky, když jí došlo, že se stal svědkem zápasu na předním sedadle Perryho auta. Harteovi si nelibovali ve veřejných scénách. Klasická smůla, že se kolem potuloval jeden z Madisonů, když to nepsané pravidlo porušila. Ponížení se smísilo se vztekem.

„Děláš tohle často?“ zeptala se chraplavě.

„Co dělám často?“

„Že se schováváš mezi skalami, abys mohl špehovat lidi, kteří si chtějí v soukromí promluvit?“

„Musíš připustit, že možnosti zábavy v tomhle městečku jsou poměrně omezený.“

„Předpokládám, že to platí zvlášť kvůli tomu, že máš značně omezené možnosti zábavy ty sám.“ Všichni věděli, že Rafeova motorka často stojí za Virgilovými knížkami pro dospělé a videohrami. „Co děláš, když si zrovna nehraješ na voyera?“

„Voyera?“ Tiše zapískal. „To je zřejmě slušnější výraz pro úchyla, že jo?“

Ztuhla. „Ano, to je.“

„Myslel jsem si to. Jenom jsem si nebyl absolutně jistej. Nechal jsem vejšky, než jsem se mohl naučit víc nóbl slov.“

Vysmíval se jí. To jí došlo, ale nebyla si jistá, co s tím má dělat.

„Být tebou, se zpackanými studii bych se nevychloubala.“ Přitiskla si kabelku pevně k přední části těla, jako by to byl nějaký kouzelný štít, který by mohla použít, aby odrazila ďábelské vibrace, které by Rafe mohl vyzařovat. „Můj táta říká, že je škoda, když sis takhle zpackal vlastní budoucnost. Prý máš potenciál.“

Rafeovi se krátce zableskly zuby v ironickém uchechtnutí. „To už tvrdila během let spousta lidí, mojí učitelkou v první třídě počínaje. Všichni ale dospěli k názoru, že svýho potenciálu nikdy nedosáhnu.“

„Teď jsi dospělý. Za svůj život neseš odpovědnost ty sám. Svoje selhání nemůžeš svádět na ostatní.“

„To nikdy nedělám,“ ujistil ji upřímně. „S hrdostí prohlašuju, že jediným viníkem za svůj zpackanej život jsem já.“

Došla jí slova. Stiskla kabelku ještě víc a znovu ustoupila.

„Naznačovala jsi, že ty a ten kluk, který odsud právě odjel, jste si sem přijeli popovídat v soukromí.“ Jeho slova ji pronásledovala z temnoty. „Já ale neměl pocit, že byste si vy dva nějak smysluplně povídali. Co to vůbec bylo za pitomce?“

Z nějakého bláznivého důvodu měla pocit, že musí Perryho bránit. Na rozdíl od Rafea Madisona to jednou někam dotáhne. Nebo možná chtěla chránit sama sebe. Nelíbilo se jí, že by patřila k dívkám, které randí s pitomci.

Ne že by byl Perry pitomec. Byl to slibný akademik.

„Jmenuje se Perry Decatur,“ oznámila chladně. „Studuje postgraduál na Chamberlainu. Ale do toho ti nic není.“

„Zřejmě předpokládal, že ten večer skončí trochu jinak.“

„Perry je v pohodě. Jen byl dneska večer trochu moc hr, nic víc.“

„Hr, jo? Tak tomu říkáš?“ Rafe pokrčil ledabyle rameny. „No, vypadalo to, že je toho na tebe moc. Chvíli jsem si myslel, že možná budeš potřebovat pomoct, ale pak mi došlo, že to zvládneš v klidu sama.“

„Perry není žádný násilník.“ Zaplavil ji vztek. „Je to doktorand, proboha. Má v plánu učit politickou vědu.“

„Vážně? Odkdy je politika věda?“

Byla si jistá, že je to řečnická otázka. „Jakmile dokončí doktorát, očekává, že dostane nabídku na fakultě na Chamberlainu.“

„No, fajn. Kdybych to věděl, nedělal bych si o tebe starosti ani na minutu, zatímco jste tu vy dva pořádali soutěž v přetlačování. Chci říct, že chlapík, kterej studuje doktorát a plánuje zářnou kariéru profesora na Chamberlainu, by se ženskou nesnažil dostat násilím. Nechápu, jak mě to mohlo vůbec napadnout.“

Byla nesmírně vděčná, že je půlnoc. Alespoň Rafe neviděl její tváře, které určitě celé zrudly. „Sarkasmus není třeba. Perry a já jsme se nepohodli, nic víc.“

„Takže, scházíš se s hodně pitomci?“

„Přestaň Perrymu říkat pitomec.“

„Jenom jsem zvědavý. Vzhledem k okolnostem se mi nemůžeš divit, ne?“

„Ano, můžu a divím se ti.“ Probodla ho pohledem. „Chováš se záměrně nesnesitelně.“

„Ale ne tak nesnesitelně jako ten pitomec, hm? Ani jsem se tě nedotkl.“

„Ach, zmlkni. Já jdu domů.“

„Nerad ti to připomínám, ovšem jsi sama na odlehlý silnici uprostřed noci. Jak jsem říkal, domů to bude dlouhá cesta.“

Skočila po jediném slabém místečku, které v jeho řeči našla. „Nejsem tu sama.“

V bledém měsíci se nebezpečně zablýskl jeho úsměv. „Oba víme, že pokud jde o tvoji rodinu, fakt, že jsem tu s tebou, tvoji situaci spíš zhoršuje. Jsem Madison, vzpomínáš?“

Zvedla bradu. „Ten pitomý rodinný svár je mi ukradený. Podle mě je to dávná minulost.“

„Správně. Dávná minulost. Víš ale, co se říká o minulosti. Ti, kdo se z ní nepoučí, musí ji prožít znovu.“

Překvapeně na něho zírala. „Mluvíš jako teta Isabel. Vždycky říká takové věci.“

„Já vím.“

Hannah to vyrazilo dech. „Ty se bavíš s mojí tetou?“

„Ona se baví se mnou.“ Pokrčil jedno rameno. „Občas dělám nějakou práci kolem toho jejího velkýho domu. Je to milá dáma. Trochu divná, ale je přece Harteová.“

Uvažovala, co by řekli její rodiče, kdyby zjistili, že si teta Isabel najala Rafea na pomoc kolem domu. „Tím se asi vysvětluje, kde jsi to rčení pochytil.“

„Nemyslíš si, že bych to vážně četl v nějaký knížce, co?“

„Všichni vědí, že si chodíš číst jenom do erotického obchodu Virgila Nashe.“ Proboha, zněla hrozně upjatě. „Pochybuju, že bys v knížkách nebo časopisech, co tam má, našel něco takového.“

Rafe chvíli nic neříkal, jako by ho její komentář překvapil. Rychle se ale vzpamatoval. „Správně. Stejně si většinou prohlížím jenom obrázky.“

„Tomu věřím.“

„Vsadím se, že ten pitomec hodně čte.“

Zčistajasna už toho měla dost. Bylo na čase srovnat skóre. Rafe Madison byl o čtyři roky starší a měl na své straně celoživotní zkušenosti, ale ona byla Harteová. Dokáže se Madisonovi postavit.

„Pokud jsi sem nepřišel uspokojit svoje voyerské choutky,“ prohlásila chladně, „co děláš u Eclipského oblouku v tuhle noční hodinu?“

„To samé, co ty,“ prohlásil uhlazeně. „Moje rande a já jsme se trochu nepohodli, a tak mě vyhodila z auta.“

Hannah to překvapilo. „Kaitlin Sadlerová tě vykopla z auta, protože jsi s ní nechtěl mít sex?“

„Nepohádali jsme se kvůli sexu,“ prohlásil se zničující upřímností. „Pohádali jsme se kvůli tomu, že se schází s jinýma klukama.“

„Aha.“ Nebylo žádným tajemstvím, že se Kaitlin vídala i s jinými muži. „Slyšela jsem, že se chce provdat za někoho, kdo by ji odvedl z Eclipse Bay.“

„Slyšela jsi dobře. Já to očividně nebudu, když nedokážu dosáhnout svýho potenciálu a tak dále.“

„Očividně.“

„K čertu, ani nemám stálou práci.“

„Neřekla bych, že by Kaitlin považovala obracení vegetariánských hamburgerů v Arizonině kavárně jako místo slibující rychlé povýšení,“ poznamenala Hannah.

„Ne, to ne. Vyjádřila se v tomhle ohledu jasně.“

Hannah zaskočilo, že jí ho bylo skoro líto. „Musíš připustit, že jí nedokážeš zajistit styl života, po kterém touží.“

„Já vím. Jenom jsem si myslel, že jsme se shodli na tom, že se nebudeme vídat s jinými lidmi, zatímco jsme spolu.“

„Kaitlin, jak jsem pochopila, si to nemyslí?“

„Kdepak. Prohlásila, že se na mě nechce vázat. Jasně se vyjádřila, že její největší prioritou je najít si bohatýho manžela. Přirozeně mě zdrtilo zjištění, že jsem pro ni jenom hračka.“

„Jo. Zdrtilo.“

„Hej, Madisonové mají taky pocity.“

„Vážně?“ zamumlala. „O tom jsem nikdy neslyšela.“

„Rodina to radši drží pod pokličkou.“

„To mě nepřekvapuje. Zničilo by vám to image.“

„Jo. Víš, udivilo by tě, jak je otravný chodit se ženskou, která je celá říčná sehnat si bohatýho manžílka.“

„Kaitlin se rozhodně snaží,“ potvrdila Hannah neutrálně. „To vědí všichni ve městě.“

Rafe se pousmál. „Co se týče dnešní noci, klidně se může snažit s někým jiným.“

„Předpokládám, že ji rozladilo, když jsi jí oznámil, že už nechceš být její, ehm, hračka?“

„Byla vzteky bez sebe.“

Snažila se rozluštit jeho výraz ve stínu, ale nedalo se říct, co si myslí nebo co cítí. Tedy za předpokladu, že si vůbec něco myslel nebo něco cítil.

„Nemám dojem, že by tě ten rozchod nějak zvlášť zdrtil,“ nadhodila opatrně.

„Jasně, jsem zničený. Říkal jsem ti, že jsem citlivý chlapík. Ale přenesu se přes to.“

„A co Kaitlin?“

„Starosti o Kaitlininy pocity nejsou momentálně zrovna mojí prioritou.“

Hannah na něho překvapeně zírala. „Chceš říct, že vážně máš nějaký seznam priorit?“

„Dobře, tak to zrovna není nějaký počítačem vytvořený pětiletý životní plán jako ten, který máš pravděpodobně přišpendlený na zdi ve své ložnici. Ale někteří z nás ho vážně mají.“

Trhla sebou při vzpomínce na seznam osobních cílů, který si sepsala na začátku léta. Opravdu visel na nástěnce nad jejím šatníkem. Byla to aktualizovaná, mnohem pečlivější verze seznamu, který vytvořila, když maturovala na střední škole. Formulování cílů a vymýšlení metod, jak jich dosáhnout, pro ni bylo naprosto přirozené. Každý člen rodiny se cvičil v organizaci a cílevědomosti. Jak její otec, Hamilton, rád říkával, že život bez plánu je život v chaosu.

Madisonovi, na druhé straně, byli známí tím, že podléhali svým donkichotským vášním, podivným touhám a občasným výbuchům. Když nějakého Madisona stravovala vášeň, říkalo se, že ho nic neodradí. Rafeův ležérní přístup k dnešnímu rozchodu s Kaitlin Sadlerovou byl jasným důkazem, že se jeho vášní nikdy nestala.

„Dobře, to beru,“ prohlásila Hannah. Stále si nebyla jistá, jestli si ji Rafe nedobírá. „Co je na tvém seznamu priorit?“

Chvíli měla dojem, že jí ani neodpoví. Pak zabořil ruce hlouběji do kapes své kožené motorkářské bundy a tváří se natočil k zátoce.

„Moje plány by tě nejspíš ani trochu nezajímaly,“ prohlásil lakonicky. „Nemám v úmyslu získat doktorát nebo tak něco.“

Pozorovala ho, proti své vůli ji fascinoval. „Řekni mi to.“

Na chvíli se odmlčel. Měla dojem, jako by se v duchu dohadoval sám se sebou.

„Děda tvrdí, že když se zrovna jen tak nepoflakuju, mám hlavu na obchod,“ prohlásil nakonec. „Chce, abych pracoval pro Gabea.“

„Ale ty o to nestojíš?“

„Ten podnik je Gabeovo děcko. On velí, a tak to má být. Vycházíme spolu dobře, ovšem v armádě jsem se o sobě dozvěděl pár věcí. Jednou z nich je, že neumím moc dobře přijímat rozkazy.“

„Na tom asi není nic překvapivého.“

Rafe vyndal jednu ruku z kapsy, zvedl malý kamínek a mrštil jím do tmavých vod v zálivu. „Chci něco vlastního.“

„To chápu.“

Ohlédl se přes rameno. „Vážně?“

„Nechci pracovat v nějaké velké společnosti nebo na úřadě,“ řekla tiše. „Po promoci si otevřu vlastní podnik.“

„Všechno to už máš naplánovaný, co?“

„Ne tak úplně. Ale než dokončím vysokou, měla bych mít většinu detailů vyřešených. A co ty? Co je tvým hlavním cílem?“

„Držet se dál od vězení.“

„To je rozhodně působivý kariérní cíl. Vsadím se, že je třeba studovat celé roky a roky a nejspíš zajít i na stáž a na praxi, abys takového cíle dosáhl.“

„Všichni lidi, co znám, si myslí, že pokud neskončím za mřížemi, bude to obrovskej úspěch.“ Otočil se k ní. „A co ty? Jakej podnik si chcete otevřít, slečno Veleúspěšná?“

Vykročila přes oblázkovou pláž a posadila se na skálu. „Ještě si nejsem jistá. Stále zvažuju možnosti. Mluvila jsem o tom s tátou. Tvrdí, že tajemství úspěchu spočívá v objevení skuliny na trhu služeb. Takové, kterou velké společnosti nemůžou zaplnit.“

„Třeba něco jako luxusní masáže nebo možná jedna z těch eskortních službiček?“

„To je fakt legrace.“

„Viděl jsem inzeráty ve žlutejch stránkách. Víš, ty, který cílí na lidi na pracovních cestách a na konferencích. Diskrétní osobní služby v soukromí vašeho hotelového pokoje.“

„Víš, tvůj smysl pro humor je stejně omezený jako tvoje představa večerní zábavy.“

„No, co čekáš od chlapíka, co ani nemá doktorát?“

„Očividně příliš.“ Přitáhla si kolena k tělu a objala si je rukama.

Postavil se vedle ní. „Promiň. Neměl jsem si tě takhle dobírat.“

„Zapomeň na to.“

„Určitě najdeš tu svoji skulinu na trhu nebo co. Hodně štěstí.“

„Díky.“

„Je na tvém seznamu osobních cílů i manželství?“

Překvapeně k němu zvedla oči. „Samozřejmě že ano.“

„Předpokládám, že si nejspíš vezmeš někoho, jako je ten pitomec, že jo?“

Povzdechla si. „S Perrym jsem to nemyslela vážně. Jenom jsem se s ním chtěla tohle léto pobavit.“ Nakrčila nos. „Ne že by s ním byla dneska večer zábava.“

„Rozhodně to není ten pravej.“

„Ne.“

„Vsadím se, že máš na pana Pravýho dlouhej seznam požadavků, který bude muset splnit, než svolíš k svatbě, co?“

Ta ironická otázka ji znervózněla. „No, vím, co od manžela chci. A co? To, že si neděláš dlouhodobé plány, neznamená, že musí všichni v životě improvizovat.“

„To je pravda.“ Bez varování se sesul na skálu vedle ní. Pohyboval se s lehkostí, jako divoká kočka. „Prozraď mi, jakou obručí bude muset pan Pravej proskočit, než svolíš, že si ho vezmeš?“

Dopáleně zvedla ruku a začala vypočítávat. „Bude inteligentní, vzdělaný, vystuduje nějakou dobrou školu a bude ve svém oboru úspěšný. Taky bude věrný, čestný, charakterní a pečlivý.“

„Žádnej záznam v trestním rejstříku?“

„Rozhodně ne.“ Zvedla druhou ruku a pokračovala v seznamu. „Bude spolehlivý, milý, citlivý a nebudou mu vadit závazky. Někdo, s kým si budu moct povídat. Někdo, kdo bude mít stejné zájmy a cíle jako já. Víš, to je moc důležité.“

„Hmm.“

„Bude taky skvěle vycházet s mojí rodinou, bude zbožňovat zvířátka a bude mě podporovat v kariéře.“

Rafe se opřel o lokty. „Ale jinak to bude úplně normální chlapík?“

Z nějakého nevysvětlitelného důvodu ji jeho výsměch zabolel. „Myslíš, že chci moc?“

Pousmál se. „No tak. Kluk, kterýho hledáš, neexistuje. Nebo jestli jo, bude mít nějakou fatální chybu, kterou bys nečekala.“

„Opravdu?“ Přimhouřila oči. „A co tvoje pravá láska? Máš tušení, jaká bude?“

„Ne. Pochybuju, že někde je. Ne že by na tom záleželo.“

„Protože nemáš zájem o monogamní vztah?“ zeptala se kousavě.

„Ne, protože chlapi v mojí rodině nejsou matroš na ženění. Řekl bych, že nemám moc velkou šanci, že budu mít kliku.“

O tom se s ním sotva mohla přít. O čtyřech obdivuhodně zpackaných manželstvích jeho dědečka všichni moc dobře věděli. Rafeův otec, Sinclair, byl ženatý dvakrát, než prožil bouřlivý poměr s modelkou, která mu dala syny. Všichni předpokládali, že kdyby Sinclair nezemřel při nehodě na motorce, řada rozvodů a aférek, které by způsobil, by v porovnání s Mitchellovým záznamem bledla.

„Na manželství by ses neměl dívat jako na nějakou loterii nebo risk,“ prohlásila příkře. „Je to vážný krok a člověk by k němu měl přistupovat logicky a racionálně.“

„Myslíš, že je to tak jednoduchý?“

„Netvrdím, že je to jednoduché. Řekla jsem, že by k němu měl člověk přistupovat se zdravým rozumem a logickým přístupem.“

„A kde je legrace?“

Zatnula zuby. „Zase si mě dobíráš.“

„Připusť to – my Madisonové se obvykle nechováme v souladu se zdravým rozumem. Nejspíš nám úplně chybí.“

„Nevykládej mi takové nesmysly. Já to myslím vážně, Rafe. Odmítám uvěřit, že bys nedokázal změnit svůj osud.“

Střelil po ní zamyšleným pohledem. „Vážně si myslíš, že dokážu zrušit to prokletí?“

„Když budeš dostatečně chtít, tak ano, vážně si to myslím.“

„Skvělý. Kdo by si pomyslel, že nějaký Harte je takový snílek?“

„Dobře, tak co se svým životem provedeš?“

„No,“ protáhl, „všiml jsem si, že nejvýnosnější by bylo založit nějaký kult a stát se guru.“

„Mluv vážně. Máš před sebou celý život. Nezahazuj ho. Rozmysli si, co chceš. Stanov si konkrétní plány. Urči si jasné cíle a pak na nich pracuj.“

„Podle tebe není můj současný kariérní cíl dostatečnej?“

„Nedostat se do vězení není tak špatné. Ovšem nestačí to, Rafe. Víš, že to nestačí.“

„Možná ne, ale momentálně nic jiného nemám.“ Pohlédl na hodinky. Ciferník se zableskl v měsíčním světle. „Myslím, že je na čase, abys šla domů.“

Automaticky zkontrolovala vlastní hodinky. „Dobrý bože, už je po jedné. Dojít odsud domů potrvá nejméně další půlhodinu. Musím vyrazit.“

Plynulým pohybem se zvedl ze skály. „Doprovodím tě.“

„To není nutné.“

„Ale ano, je. Jsem Madison a ty jsi Harteová.“

„No a co?“

„No, kdyby se ti na cestě domů něco stalo a tvoji rodiče zjistili, že jsem byl poslední, kdo tě viděl, určitě by mě z toho obviňovali.“

Usmála se. „A náčelník Yates by tě nejspíš zavřel za mříže?“

„Jo. A to by dost pošramotilo jedinej realizovatelnej kariérní plán, kterej momentálně mám.“

Široký, polokruhový oblouk zálivu začínal v dáli za Hannah, u zrádných vod Tajné zátoky. Končil kdesi v temnotě, u vybíhajícího kousku země, jemuž se říkalo Sluneční mys. Na dlouhé, kroutící se cestě na útesech lemujících neklidné vody Eclipse Bay nebyly žádné pouliční lampy. Řídká světýlka z mola, přístavu a maličkaté obchodní čtvrti městečka ležela více než dvě míle daleko, směrem k Tajné zátoce.

Hannah před sebou rozeznávala pouze černočernou tmu. Sluneční mys nebyl v nekonečné noci vidět. Věděla, že na zalesněných útesech se tu a tam nachází několik chatek a domků, ale neviděla žádná osvětlená okna. Letní sídlo jejích rodičů bylo odsud vzdálené skoro míli, usazené nad malou, chráněnou zátočinou. Velký dům její tety, Sen, byl ještě další půl míle cesty.

Bude to dlouhá procházka.

Ohlédla se přes rameno. Na úbočí se dala rozeznat tlumená záře dobře osvětleného parkoviště. Vycházela z mýtiny mezi stromy nad městečkem. Parkoviště patřilo Institutu politických věd v Eclipse Bay, nedávno založenému výzkumnému zařízení postavenému nedaleko Chamberlainovy univerzity.

„Rodiče jsou dneska večer v institutu,“ prohlásila v jednu chvíli, jen aby něco řekla. „Jsou na recepci pořádané pro Trevora Thornleyho.“

„Toho chlapíka, co se snaží prosadit v celostátní politice?“

„Ano.“ Překvapilo ji, že ví o Thornleyho kampani. Nevypadal jako člověk, který by sledoval politiku. Nahlas však nic neřekla. „Vypadá to, že jen tak neskončí. Možná se dostanu domů dřív než mamka s tátou.“

„To bys měla kliku, co? Nemusela bys vymýšlet trapný vysvětlení, proč jsi přišla domů se mnou místo s tím pitomcem.“

Překvapeně se na něho zadívala. „Ráno jim povím, co se stalo.“

Pleskl se rukou do čela. „Správně, neustále na to zapomínám. Jsem tu se slečnou Slušňačkou. Jasně že řekneš svým rodičům, že jsi strávila noc na pláži se mnou.“

Šokovaně se zarazila. „Nestrávila jsem noc na pláži s tebou, Rafe Madisone. A jestli se opovážíš říct svým kamarádíčkům v baru, že jo, přísahám, že... že tě zažaluju. Nebo tak něco.“

„Neboj se,“ zamumlal. „Nemám v plánu po celém městě rozhlašovat, že jsme to dělali pod obloukem.“

„To radši ani nezkoušej.“ Pevně sevřela kabelku a vykročila ještě rychleji. Čím dřív se dostane domů, tím líp.

Rafe s ní srovnal krok. Intenzivně si uvědomovala jeho přítomnost. Po téhle silnici už kráčela během let mnohokrát, ale nikdy v tuhle noční hodinu. V Eclipse Bay nebyla skoro žádná kriminalita, ale člověk si však nikdy nemohl být jistý, zvlášť v létě, kdy se na pláž sjížděli výletníci z různých částí světa. Byla ráda, že má dneska v noci společnost. Dlouhá cesta domů by byla víc než nepříjemná.

Za půl hodiny došli k příjezdové cestě lemované stromy, která vedla do letního sídla Harteových. Rafe ji doprovodil ke schodům na přední verandu a zastavil se.

„Dál už jít nemůžu,“ prohlásil. „Dobrou noc, Hannah.“

Vyšla jeden schod a zastavila se. Došlo jí, že to podivné setkání právě skončilo. Ucítila bodnutí lítosti. Potlačila ji s veškerou nemilosrdností, kterou v sobě našla. Nevadilo, když se jí hlavou honilo pár romantických představ o Rafeu Madisonovi. V městečku byl přece známý svou nechvalnou pověstí – alespoň v její věkové skupině. Nic vážného však mezi nimi být nemohlo. Nemělo by to budoucnost.

„Díky, že jsi mě doprovodil domů,“ prohlásila.

„Žádný problém. Ne že bych měl dneska v noci něco lepšího na práci.“ Ve žlutavé záři světla na verandě vypadaly jeho oči jako záhadná jezírka. „Hodně štěstí s tím tvým pětiletým plánem.“

Z náhlého popudu ho chytila za rukáv bundy. „Zamysli se nad svým vlastním plánem, Rafe. Nezpackej si celý život.“

Uculil se. Bez varování se předklonil a vtiskl jí na rty rychlý, překvapivě cudný polibek. „Chlap by měl využívat svých silných stránek a já jsem nejlepší v tom, jak něco zpackat.“

Ten letmý, obyčejný polibek ji zaskočil. Celé tělo jí zalilo horko. Následoval ho zvláštní bodavý pocit. Trapný okamžik zamaskovala tím, že vyběhla zbytek schodů.

U dveří se zastavila, aby vylovila klíče. Ruka se jí trochu třásla, když odemykala. Jakmile konečně vešla do domu, otočila se znovu na Rafea. Dosud tam stál a sledoval ji. Zvedla ruku, aby mu zamávala, a pak rychle zavřela dveře.

Druhý den ráno ji probudily vzrušené hlasy. Otevřela oči a zjistila, že zírá do zdi z mlhy.

Ranní opar obvykle provázel léto a brzký podzim. Během dopoledne se pravděpodobně rozplyne, i když oblaka nejspíš vydrží celý den. S trochou štěstí prorazí mračna dostatek sluníčka, aby se odpoledne teplota vyšplhala něco přes dvacet stupňů, ale víc se rozhodně čekat nedalo. Do Eclipse Bay se lidé nejezdili opalovat. Ti, co si rádi smažili holou kůži v záři obrovského žhavého kotouče, vyhledávali pláže v jižní Kalifornii. Divoké, skalnaté pláže na oregonském pobřeží patřily těm, kteří dávali přednost pršiplášti a chtěli se vrhnout do ranní mlhy, aby prozkoumávali přílivová jezírka a kamenité jeskyně podél pobřeží. Jezdili sem návštěvníci, kteří se rádi procházeli po vysokých, větrem ošlehaných útesech a užívali si výhledů na vzdouvající se vlny vířící v kamenitém kotli u paty strmých srázů.

Hlasy dole zesílily. Rodiče se bavili s někým v kuchyni. S nějakým mužem. Nerozeznala slova, ale rozhovor zněl napjatě.

Chvíli poslouchala, rychle v ní narůstala zvědavost. Kdo by sem přišel v tuhle hodinu? Pak zachytila jméno. Rafe Madison.

„Ach, zatraceně.“

Odhodila přikrývku, vyhrabala se z postele a rychle si natáhla džíny a šedý rolák. Vklouzla do pohodlných mokasín, pročísla si vlasy a zamířila ke schodům.

Rodiče našla u jídelního stolu s holohlavým mužem s velkým břichem. Okamžitě ho poznala.

„Náčelníku Yatesi.“

„Dobré ráno, Hannah.“ Phil Yates neohrabaně přikývl. Byl jediným členem policie, kam až Hannah sahala paměť, ale bylo to poprvé, co přišel do Harteova domu.

Nervozitu zamaskovala oslnivým úsměvem a otočila se k rodičům pro vysvětlení. Jediný pohled stačil, aby pochopila, že se stalo něco strašného.

Krásná tvář Elaine Harteové byla stažená úzkostí. Hamilton měl rty stisknuté do těsné linky. Hannah zaplavil bezbřehý strach. Jako by se o ni otřel nějaký duch.

„Co se stalo?“ zeptala se s takovou naléhavostí, až její otec přimhouřil za brýlemi oči.

„Zrovna jsem se chystala zajít nahoru a probudit tě, drahoušku,“ ozvala se Elaine tiše. „Náčelník Yates nám přišel sdělit špatné zprávy.“

Na jediný děsivý okamžik Hannah uviděla před očima Rafea ležícího na Bayview Drive, oběť přepadení. Včera v noci to měl domů ještě dál než ona.

Přistoupila ke stolu a sevřela opěrátko prázdné židle. „Co se stalo?“

„Kaitlin Sadlerová byla dnes ráno nalezena mrtvá v Tajné zátoce,“ oznámil její otec pochmurným tónem.

„Ach bože.“ Takže to není Rafe. Je v bezpečí. Hannah se sesula na židli. Pak to jméno poznala. „Kaitlin Sadlerová?“

„Vypadá to jako nehoda,“ prozradil Yates. „Očividně spadla z cesty na útesu. Ale musím vám položit pár otázek.“

Cosi v jeho hlase získalo Hannahinu plnou pozornost. Rafe byl v pořádku, ovšem jeho přítelkyně byla mrtvá. Člověk nemusel být zrovna génius, aby pochopil, proč sem dneska náčelník Yates přišel. Když nějaká dívka zemřela za záhadných okolností, policie vždycky nejdřív prověřila jejího přítele nebo manžela. Prozradil jí to bratr.

Hamilton ji pozoroval se znepokojeným výrazem. „Je v tom trochu zmatek, Hannah. Phil tvrdí, že Kaitlin byla včera večer na schůzce s Rafem Madisonem. Ale Rafe řekl Yatesovi, že v době, kdy Kaitlin zemřela, byl s tebou.“

Table of Contents

copyright

titul

Poděkování

Věnování

Prolog