Matematika lásky

Vzorce, dôkazy

a hľadanie tej pravej rovnice

HANNAH FRY

Hannah Fry

The Matematics of Love

Copyright © 2015 by Dr. Hannah Fry

Translation © 2016 by Mária Stanková

Jacket and interior design by: MGMT.design

Slovak edition © 2016, 2016 (elektronická verzia) by NOXI

All rights in and to the copyrights and trademarks in the Work are retained exclusively by Proprietor and the TED Conferences for their sole use. Publisher shall use said copyrights and trademarks only as permitted hereunder and not for any other purpose or publication.

Z anglického originálu The Matematics of Love.

Preložila Mária Stanková.

Redigovala Kristína Piatková. Vydalo vydavateľstvo Noxi, s. r. o., v Bratislave v roku 2016 ako svoju 142. elektronickú publikáciu.

Vydanie prvé.

Počet strán 128.

Sadzbu zhotovil ITEM, s. r. o., Bratislava

ISBN 978-80-8111-418-2

www.noxi.sk

Matematika lásky

PREDHOVOR

Chcela by som začať priznaním: nie som odborníčka na lásku. Nikdy som neabsolvovala žiaden kurz zo psychológie; poznám len základy biochémie

a svoje vlastné skúsenosti so vzťahmi, ktoré sú, tak

isto ako aj v životoch iných ľudí, tvorené zopár úspechmi a niekoľkými krachmi.

Každopádne, som matematička. Vo svojej práci sa venujem riešeniu a porozumeniu vzorcov ľudského správania, pri ktorých som si uvedomila, že matematika nám ponúka nový pohľad na takmer všetko – dokonca aj na niečo také záhadné ako je láska.

Pri písaní tejto knihy nebolo mojím zámerom nahradiť žiadne publikácie, ktoré sa venujú vede o ľudských vzťahoch. Nebola by som schopná opísať abstraktné vzrušenie, pohlcujúcu vášeň ani nekonečné zúfalstvo, ktoré láska so sebou môže priniesť. Ak vás zaujíma práve toto, radím vám pozrieť sa na takmer každú maľbu, báseň, sochu alebo pieseň, ktoré vznikli

za posledných 5000 rokov.

Namiesto toho sa pokúsim ukázať vám iný pohľad na najpálčivejšiu otázku ľudskej histórie s využitím matematiky.

Budete sa však musieť rozlúčiť s názorom, že láska a matematika sa k sebe proste nehodia. Ľudské emócie, na rozdiel od matematických rovníc, sa nesprávajú podľa nejakého vzorca a nie sú ani ľahko predvídateľné, ozajstné vzrušenie a podstata milostného vzťahu sa nedajú ľahko definovať.

Ale to neznamená, že matematika nemá čo ponúknuť. Pretože matematika sa zaoberá štúdiom vzorcov – predpovedaním javov od počasia po nárast miest, odhaľovaním všetkého od vesmírnych zákonov po správanie subatomárnych častíc. A úprimne si musíme priznať, že ani jedna z týchto vecí sa nespráva podľa nejakého vzorca, ani nie je ľahko predvídateľná.

Vďakabohu, láska – tak ako väčšina našich životov – je plná vzorcov: Či už ide o počet sexuálnych partnerov v našich životoch alebo o to, akým spôsobom vyberáme informácie do profilov na zoznamkách, tieto vzorce sa prekrúcajú a menia presne tak ako láska. A všetky tieto vzorce dokáže matematika opísať svojím jedinečným spôsobom.

Matematika ponúka množstvo názorov na randenie, ale musím sa k niečomu priznať: cieľom tejto knihy nie je len osvetlenie vášho milostného života. Chcela by som vám ukázať aj to, aká úžasná a dôležitá je matematika. Chcela som túto knihu napísať, pretože sa ma vždy dotýkalo, ako široká verejnosť negatívne vníma matematiku, hoci ma to neprekvapuje. Pre väčšinu ľudí je matematika ten najhorší predmet na školách: témy vyzerajú nezaujímavo, myšlienky sa nemenili už stovky rokov a všetky riešenia sú napísané na posledných stránkach učebníc. Preto niet divu, že niektorí ľudia si myslia, že matematika im nemá čo ponúknuť. Ale tento názor môže mať od pravdy veľmi ďaleko.

Matematika je jazyk prírody. Je to základný

stavebný kameň, na ktorom sa budujú všetky dôležité vedecké a technologické výdobytky modernej éry.

Je stále živá a vzrušujúca. Ako napísal fyzik a spisovateľ Paul Davies:

Nikto, kto sa uzavrel pred matematikou, nedokáže uchopiť úplný význam zákonu prírody, ktorý je hlboko votkaný

do materiálu fyzickej reality.

V snahe presvedčiť vás, aká zaujímavá, dôležitá a mocná môže matematika byť, som si schválne vybrala tému, ktorá vyzerá byť rovniciam a dôkazom najvzdialenejšia, aby som vám na nej ukázala, že dokonca aj v tomto kontexte môže matematika zaujať. Chcela som sa s vami podeliť o moje najobľúbenejšie – matematicky overiteľné – spôsoby chápania fungovania lásky.

Vyrátame pravdepodobnosť nájdenia toho

pravého. Ukážem vám matematický argument, ktorý odôvodňuje zoznamovanie sa v bare. Dokonca sa naučíme zopár trikov, aby ste si naplánovali dokonalú svadbu.

Vychádzala som z väčšiny klasických príbehov o tom, ako muž stretne ženu. Jednoducho preto, aby dve jasne stanovené skupiny, ktoré hľadajú tú druhú, urobili matematiku jednoduchšou. Nech už sú vybraté príklady akékoľvek, všetky výsledky a tipy v tejto knihe sú natoľko univerzálne, že ich môžete aplikovať na obe pohlavia a všetky sexuálne orientácie.

Ak je to potrebné, využívame aj fakty zo života ozajstných párov, aby sme slobodným ľuďom ponúkli stratégiu pri hľadaní toho pravého partnera. Inokedy zase blúdime medzi abstraktnou rovinou a prílišným zjednodušovaním (matematici to už tak robia), aby sa nám podarilo nájsť vysvetlenie. Vo viacerých príkladoch využívame prvky ekonomiky a vedy, ale matematika je prítomná všade. Hoci niekedy vo vedľajšej úlohe. Niektoré príklady nemusia presne sedieť na váš milostný život, ale dúfam, že budú pre vás aj tak zaujímavé.

Hoci je cieľom tejto knihy objasniť vzorce najväčšej záhady ľudského života, najviac zo všetkého verím, že tento malý prienik do matematiky vás trošku inšpiruje,

aby ste v sebe našli aspoň malú lásku k matematike.

1 Aké sú šance,

že nájdeme pravú lásku?

Všetci sme v mnohých prípadoch rovnakí. Ak si odmyslíme výstrelky niektorých jedincov, málokto by odmietol šancu na pravú romantickú lásku. Nech už sme akíkoľvek, všetkých nás spája túžba nájsť večné šťastie. Naučiť sa, ako si pritiahnuť a udržať vysneného človeka, je dôležitá súčasť našej misie, ale dostaneme sa k nej neskôr. Toto umenie však nemá zmysel, ak nenájdeme toho človeka, do ktorého chceme investovať naše túžby.

Pre tých, ktorí sú nejakú dobu sami, sa môže práve nájdenie tohto jedinečného človeka zdať ako neprekonateľná prekážka. Pár rokov randenia s nudnými Jožkami a narušenými Zuzkami nás môže otráviť a znechutiť natoľko, že sa cítime, akoby sa nám celý

svet obrátil chrbtom. A niektorí ľudia vám povedia,

že tie pocity nie sú tak úplne od veci. V skutočnosti Peter Backus, matematik a dlhodobo slobodný muž, v roku 2010 dokonca vyrátal, že je väčšia pravdepodobnosť existencie inteligentnejších mimozemských bytostí

než existencie jeho potenciálnej frajerky.

Ale veci nemusia byť také bezútešné, ako sa to spočiatku môže zdať. Veď na Zemi je 7 miliárd ľudí,

a hoci nie všetci sú tí praví, táto kapitola vám ukáže, ako môžeme využiť Backusovu metódu pri vyberaní partnera pre vás – a najmä to, že ak budete trochu prístupnejší možnostiam, vaše šance nájsť lásku v tomto svete sa zlepšia.

Rovnica, ktorú Backus využil, sa volá podľa jej vynálezcu Franka Drakea, a jej cieľom je odhadnúť počet mimozemských civilizácií v našej galaxii. Metóda je jednoduchá: Drake si rozložil problém na menšie časti, zameral sa na priemernú rýchlosť vytvárania hviezd v našej galaxii, na výsek z týchto hviezd, ktoré majú planéty, na výsek tých planét, na ktorých by sa mohol vyskytovať život a na výsek civilizácií, ktoré by sa potenciálne mohli na nich rozvíjať a vysielať rozpoznateľný signál o svojej existencii do vesmíru.

Drake využil trik, ktorý vedci veľmi dobre poznajú, rozloženie odhadu a vytvorenie menších vedeckých odhadov než jedného veľkého. Výsledok tohto triku je, že odhadovaný stav má prekvapivo blízko k pravdivej odpovedi, pretože prípadné chyby sa počas procesu vyrovnajú[1]. V závislosti od zvolených hodnôt pri každom z krokov (a posledné kroky sú trochu diskutabilné) vedci ihneď zistili, že v našej galaxii je okolo 10000 inteligentných mimozemských civilizácií. Toto nie je sci-fi: vedci sú naozaj presvedčení, že okolo nás existuje život.

1 Rozloženie problému vytvára odhad ako Brownov pohyb. Odhad s n krokmi ráta s chybami, ktoré sú menšie než n.

Samozrejme, že presne tak ako nie je možné jednoznačne vyrátať, koľko mimozemšťanov existuje, nie je možné vyrátať, koľko potenciálnych partnerov na vás čaká. Ale aj tak schopnosť odhadnúť množstvá, ktoré nemôžete overiť, je veľmi dôležitá pre všetkých vedcov. A táto technika – známa ako Fermiho paradox –

je aplikovateľná na všetko od kvantovej fyziky po hlavolamy v dotazníkoch, ktoré využívajú spoločnosti ako Google.

Takisto ju využil Peter Backus pri zisťovaní, či tu sú nejaké inteligentné, spoločensky vyspelé ženy nášho druhu, s ktorými by sa mohol zoznámiť. Princíp je ten istý: rozčleniť problém na menšie a menšie kúsky, až dokým nebude možné vytvoriť vedecký odhad. Toto sú jeho kritériá:

1.Koľko žien žije v mojej blízkosti?

(V Londýne - > 4 milióny žien)

2.Koľko z nich má správny vek?

(20 percent - > 800 000 žien)

3.Koľko z nich je asi single?

(50 percent - > 400 000 žien)

4.Koľko z nich má asi univerzitné vzdelanie?

(26 percent - > 104 000 žien)

5.Koľko z nich bude asi príťažlivých?

(5 percent - > 5 200 žien)

6.Koľko z nich by ma asi považovalo za príťažlivého?

(5 percent - > 260 žien)

7.S koľkými z nich by som si asi rozumel?

(10 percent - > 26 žien)

Z celého sveta mu teda zostalo na zoznámenie len 26 žien.

Len pre zaujímavosť – na ostatných planétach je asi štyristokrát viac inteligentných civilizácií, než je číslo potenciálnych partneriek pre Petra Backusa.

Osobne si myslím, že Backus je trochu vyberavý. Vlastne tvrdí, že by si rozumel len s jednou z desiatich žien, ktoré by stretol a že by sa mu páčila len jedna žena z dvadsiatich. To znamená, že by sa musel zoznámiť s dvesto ženami, aby našiel jednu, ktorá by vyhovovala len dvom z jeho kritérií. A to sa ešte vôbec nezamýšľame nad otázkou, či by sa aj on páčil jej.

Myslím si, že človek by mal byť trochu veľkorysejší. Možno by tie čísla mohli vyzerať takto:

1.Koľko ľudí správneho pohlavia žije v mojom okolí? (V Londýne - > 4 milióny žien)

2.Koľko z nich má správny vek?

(20 percent - > 800 000 žien)

3.Koľko z nich je asi single?

(50 percent - > 400 000 žien)

4.Koľko z nich má asi univerzitné vzdelanie?

(26 percent - > 104 000 žien)

5.Koľko z nich bude asi príťažlivých?

(20 percent - > 20 800 žien)

6.Koľko z nich by ma asi považovalo za príťažlivého?

(20 percent - > 4 160 žien)

7.S koľkými z nich by som si asi rozumel?

(20 percent - > 832 žien)

A hneď tu je takmer tisíc potenciálnych partneriek v jednom meste. V mojej knihe[2] to vyzerá oveľa lepšie.

2 A toto je moja kniha.

Ale je tu ďalší problém.

Ak by Backus aspoň trochu znížil niektoré zo svojich kritérií, mal by oveľa väčšie možnosti v hľadaní svojej potenciálnej partnerky. V skutočnosti by sa jeho možnosti štvornásobne zvýšili, len ak by prestal toľko trvať na univerzitnom vzdelaní svojej budúcej lásky. A žien na výber by mal oveľa viac, ak by bol ochotný hľadať aj za hranicami Londýna.

Tak či tak sa zdá, že zdôverovanie sa našim potenciálnym partnerom s našimi myšlienkami je presným opakom toho, čo robíme, keď sme nezadaní. Nedávno som počula o jednom pánovi, ktorý mal ešte presnejšiu predstavu o svojej potenciálnej partnerke. Ten si založil účet na internetovej zoznamke OkCupid, v ktorej môžete pri svojom profile uviesť aj výhrady: veci, ktoré za žiadnych okolností nebudete tolerovať. Tento jeho zoznam mal stovky bodov a bol taký extrémny, že sa stal populárnym na stránke BuzzFeed. Pod nadpisom Nekontaktuj ma, ak boli tieto perly:

1.Bezdôvodne zabíjaš pavúky.

2.Máš tetovania, na ktoré sa môžeš pozerať len v zrkadle.

3.Rozoberáš na Facebooku svoj intímny život.

4.Považuješ sa za šťastnú osobu.

5.Považuješ svetový mier za dosiahnuteľný cieľ.

Nech už sa to zdá milovníkom pavúkov a nepotetova-

ným anti-pacifistom akokoľvek normálne, nanešťastie platí, že čím viac výhrad máte, tým máte aj menšiu pravdepodobnosť nájsť lásku. Pretože, keď takýto nekonečný zoznam dosadíte do Backusovej rovnice – hoci aj do tej mojej – dostanete bohužiaľ počet potenciálnych partnerov veľmi blízky nule.

Je samozrejmé, že všetci máme vysnené a nechcené vlastnosti, keď príde na lásku. Ale takýto dlhý zoznam vedie k zaujímavej otázke. Do akej miery takéto naše preventívne kritériá na partnerov ničia naše šance nájsť lásku?

Realita nám ukazuje, že keď si slobodní ľudia hľadajú partnerov, vytvárajú si také nároky na vysnené a nechcené vlastnosti, ktoré veľmi redukujú ich šance na lásku. Jedna moja dobrá priateľka ukončila potenciálne nádejný vzťah len preto, že si daný pán dal na rande čierne topánky k modrým rifliam. Mám i kamoša, ktorý nemôže chodiť so ženou, ktorá používa výkričníky! (Tento mu venujem.) A koľko našich známych si niekoho ani len nevšimne, ak nie je dosť smelý, dosť krásny alebo dosť bohatý?

To, že na papieri vyzeráte dobre, neznamená z dlhodobého hľadiska nič. Nemá zmysel obmedziť hľadanie len na ľudí, ktorí spĺňajú všetky vaše nároky, pretože tak zo seba spravíte nedosiahnuteľný cieľ.

Namiesto toho radšej vypustite zopár bodov, ktoré nie sú až také dôležité a dajte ľuďom šancu. Možno budete veľmi príjemne prekvapený.

Povedzme si úprimne, že všetci poznáme veľa ľudí, ktorí skončili s niekým, o kom by nikdy nepovedali, že s ním budú, ani ak by to bol posledný človek na svete. Napokon nezabúdajme na slová Auntie Mame: „Život je hostina a najchudobnejší blbci zomrú od hladu.“

Len sa spýtajte Petra Backusa. Prekonal sám seba, minulý rok sa oženil.

2 Je krása taká dôležitá?

Ak vás Peter Backus presvedčil, aby ste trošku zľavili zo svojich požiadaviek, vaším ďalším krokom by mala byť stratégia, ako si pritiahnuť objekt svojej túžby.

Výber partnera je jedno z najdôležitejších životných rozhodnutí – veľa z vášho budúceho šťastia závisí

od toho, s kým budete žiť. A určite existuje celý zoznam vecí, ktoré by sme si pre nášho partnera predstavovali: ochota ku kompromisu; schopnosť ochrániť vás a vašu rodinu; aby to bol niekto vrelý, odpúšťajúci a podporujúci. Ale ak sú toto naozaj dôležité vlastnosti, zamysleli ste sa nad tým, prečo sú všetci posadnutí tým, nakoľko je ten človek sexi?

Teraz sa nám plné pery a veľké svaly veľmi páčia,

ale nebudú nám nič platné, keď bude o štvrtej ráno

treba vymeniť plienku alebo po šesťdesiatich rokoch,

keď si budete musieť vymeniť vrecko katétra.

A aj napriek tomu sa od začiatku našej civilizácie pachtíme za krásou. Je možné, že si ľudia v každej spoločnosti nahovárali, že niečo také pošetilé a dočasné ako krása je to najdôležitejšie? Ale ak sa pozrieme na to, aká rozšírená je téma krásy v histórii ľudstva, niečo

za tým asi bude.

Vedci, matematici a psychológovia venovali snahe definovať prchavú podstatu krásy značné množstvo svojej pozornosti. Hoci väčšina týchto myšlienok je založená viac na fyzike než matematike, oplatí sa vedieť, že čelíte boju s príťažlivosťou a že krása je niečo viac ako len bezchybná pleť. Ale aj tak vás nebudem hneď navádzať, aby ste si nechali spraviť novú tvár – neskôr v tejto kapitole sa zameriame na to, ako využiť pravidlá ľudského vnímania krásy tak, aby sme vyzerali atraktívnejšie aj bez plastickej chirurgie.

Univerzálne pravidlo krásy

Rozhovory o tom, či je niekto sexi, alebo nie, sú zaujímavé najmä preto, lebo ľudia vnímajú krásu odlišne. Ale existuje zopár šťastlivcov – najmä v Hollywoode –, ktorých tváre sú také nádherné, že sa naše názory na krásu zjednotia. Musia existovať nejaké kritériá, na ktorých sa všetci zhodneme. A ak ich všetci podvedome akceptujeme, malo by byť jednoduché zistiť, čo tie tváre robí výnimočnými.

Niektorí ľudia veria, že definitívne riešenie

problému, čo robí osobu krásnou, už poznáme,

a že spočíva v matematickej koncepcii, ktorú voláme „zlatý rez“.

Ak ste o zlatom reze ešte nepočuli, je to iracionálne číslo, ktoré sa zhruba rovná 1,61803399... a zvyčajne sa označuje gréckym znakom fí alebo Φ. Definovala ho geometria, ale využíva sa všade od počtu okvetných lístkov kvetov až po nárast populácie králikov.

Takisto sa opakovane viaže k otázke ľudskej krásy. Možno ste počuli, že dokonalá tvár by mala mať ústa, ktoré sú 1,618...krát väčšie ako základ nosa, obočie, ktoré je 1,618...krát širšie než oči a podobne.

Pri tvári to dáva zmysel. Oči, ktoré sú od seba príliš ďaleko, väčšina ľudí za krásne nepovažuje. A ak aplikujete zlatý rez na ľudskú tvár, výsledky sú naozaj pôsobivé. Plastický chirurg doktor Stephen Marquardt vytvoril masku podľa zlatého rezu, ktorá mu pomáha navrhovať chirurgické zákroky pre pacientov, ktorí chcú náročnejšie zmeny. Túto masku skúsil priložiť aj k tváram najkrajších žien, ako napríklad Angeliny Jolie či Elizabeth Taylor, ktoré mali s maskou veľmi podobné črty.

Spájanie krásy s koncepciou zlatého rezu je jasná teória, ktorú využívajú mnohé beauty blogy či videá

na YouTube. Má to však háčik – nie je to dobrá veda.

Skutočná veda sa úpenlivo snaží vyvrátiť svoje vlastné teórie. Čím viac sa snažíte, zlyhávate, dokazujete, že ste sa mýlili, tým bližšie máte k tomu, aby ste dokázali, že ste mali pravdu. Hoci by sa mi veľmi páčilo, ak by bola krása stanovená jedným číslom, obávam sa, že hľadať tváre medzi tisíckami ľudí, merať každý možný pomer, pokým nenájdete tú, ktorá sa vám hodí, proste nie je veda.

Problém s využívaním zlatého rezu ako definície ľudskej krásy je ten, že ak príliš dôkladne hľadáte nejaký vzor, určite nejaký nájdete – najmä, ak ste ochotný zľaviť zo svojich nárokov. Ako sa ale rozhodnete, kde „začína“ vaše ucho alebo v ktorom bode „končí“ váš nos? A ako by ste to robili s tými piatimi a viac desatinnými číslami v zlatom reze?

Možno príde čas, v ktorom niekto nájde dobrý dôvod pre spájanie ľudského tela s týmto číslom. Ale dovtedy, ako povedal matematik zo Stanfordu Keith Devlin, zlatý rez ako definícia krásy bude asi „mýtus, ktorého sa nezbavíme“.

Ale vďakabohu pre zámery tejto knihy existujú matematické teórie, ktoré s krásou naozaj súvisia. A každá z nich ponúka vlastné vysvetlenie, prečo sme evolučne naprogramovaní oceňovať určité znaky potenciálnych partnerov.

Ako jedna z prvých bola objavená naša preferencia pravidelných tvarov tváre. Od osemnásteho storočia sa vedci zaoberali skúmaním množstva tvárí rôznych etnických skupín, aby zistili, aká tvár sa vo všeobecnosti považuje za atraktívnu. Každá etnická skupina má iný ideál, ale keď vyladíme veľké brady, odstávajúce uši a vysoké čelá, zostane vám úplne priemerná (hoci aj nevzrušujúca) kočka.

Táto teória spočíva vo fakte, že keď si hľadáme partnera, nepáčia sa nám nezvyčajné tvary v tvári z obavy, že sa za nimi skrýva čudná genetická

mutácia, ktorej by sme sa pre budúce generácie

radšej vyhli.

Myšlienky na zdravie a úspech našich budúcich potomkov hrajú hlavnú úlohu v našom posudzovaní ľudskej krásy. Symetria tváre teda vyniká ako jeden z dôležitých faktorov ľudskej krásy a ľudia s prirodzene symetrickými tvárami bodujú v prieskumoch atraktívnosti. Ale zdá sa, že považovanie symetrických tvárí za krásne[3], nie je ničím iným, než overovaním si dokonalej zdravotnej karty.

3 Len aby sme boli na čistom, rozprávame o zrkadlovej symetrii. Rotačná symetria je pri tvárach všeobecne považovaná za zlú vec.

Vždy, keď má dieťa chrípku alebo prechladne, zanechá to maličké stopy v jeho vývoji, ktoré vedú k nezvyčajným vzorcom v raste. Jedno oko môže končiť trošičku vyššie ako to druhé, jedna nosná dierka môže byť málo väčšia než tá druhá. Efekt môže byť nepatrný, ale pre ľudí, ktorí si tieto maličkosti všímajú pri hodnotení krásy, závažný. Podvedome si všetci uvedomujeme, že niekto s nepravidelnými črtami nebude mať najlepšiu imunitu. Veď predsa chcete, aby vaši budúci potomkovia boli takí zdraví, ako je to len možné.

Vplyv evolúcie na naše vnímanie krásy nekončí v tomto bode. Takisto sa prejavuje aj v hre základných čŕt mužov a žien, ktoré nás priťahujú. Ženské tváre s úzkou bradou a plnými perami sú považované za krásne vo viacerých kultúrach. Podobne sú obľúbené mužské tváre s výrazným čelom a ostrými čeľusťami. Význam týchto rysov spočíva zrejme v ich súvislosti s mužskými a ženskými hormónmi.

Keď dievčatá prechádzajú pubertou, hormóny majú veľký vplyv na vývoj ich čŕt tváre. Ženy s vysokou mierou estrogénu budú mať plné pery a výrazný pomer pásu a bokov, kým ženám s nižšou hladinou androgénu, hormónu steroidu, zostanú krátke a úzke čeľuste z detstva s hladkým čelom – a ich oči budú vyzerať oveľa väčšie.

A – veľké prekvapenie – rovnováha ženských hormónov má pozitívny vplyv aj na plodnosť.

Muži, na druhej strane, potrebujú v puberte testosterón, aby sa im budovala svalová hmota, širšie čeľuste, vyrysovali čelá, ktoré majú za výsledok hlbšie vsadené oči. A testosterón, mužský hormón, je takisto užitočný znak plodnosti.

Takže my všetci, ktorí hľadáme mužov so silnou bradou a ženy s nádhernými plnými perami, to robíme kvôli našej evolučnej túžbe po potomstve. Preto ženy nosia rúže. A preto s nimi chcete mať deti.

Osobné preferencie

Zatiaľ však nemusíte utekať k plastickému chirurgovi. Stále je tu obrovský priestor na osobné preferencie, aj s takýmito na prvý pohľad univerzálnymi pravidlami. A nech už sme o symetrii a hormónoch povedali čokoľvek, niekedy sú to práve ľudia, kto porušuje pravidlá o tom, čo je najviac príťažlivé.

Napríklad sa zdá, že pravidlo o symetrii platí len pri obrázkoch ľudských tvárí. V skutočnom živote mnoho ľudí priťahujú práve asymetrické vlastnosti. Nielenže lepšie naznačujú osobnosť, ale ľudia, ktorí nimi oplývajú, bývajú úprimnejší. Pri rozprávaní 76 percent z nás výraznejšie hýbe pravou stranou úst. Možno si to nevšimnete, ak sa na to nesústredíte, ale vyzerá to tak, že ľudia podvedome považujú asymetriu za prirodzenejšiu, ba čo viac, príťažlivejšiu.

Podobne ani neplatí, že čím mužskejšia či ženskejšia tvár, tým lepšie. Všetci máme charakteristické črty, ktoré sa nám na partnerovi páčia, a – hoci to nie je priamo fyziognómia – existujú dôkazy, že vlastnosti, ktoré nás na partnerovi priťahujú, súvisia s našou preferenciou nepravidelných tvárí.

Napríklad testosterón, ktorý stojí za hranatými sánkami a výrazným čelom, je aj hormón, ktorý z ľudí robí asertívnych a agresívnych. Ale niektoré ženy preferujú skromnejších partnerov. Podobne pre mužov, ktorí majú radi agresívnejšie ženy, sa môžu veľké oči a úzke brady zdať príliš zraniteľné. Niektorí ľudia preferujú drsnejšieho partnera.

Mohlo by vás prekvapiť, ako ľahko sa dajú vyčítať ľudské vlastnosti z tváre. Väčšina z nás to dokáže

bez toho, že by si to uvedomovala. Pozrite sa napríklad na obrázky nižšie. Ktoré ženské a ktoré mužské

tváre vyzerajú asertívnejšie? A ktoré vyzerajú priateľskejšie?

Ak ste si vybrali B a D ako asertívnejšie, potom sa zhodnete s 90-imi percentami populácie. Tieto obrázky vznikli vrstvením tvárí, ktoré ľudia oceňujúci asertivitu považovali za najpríťažlivejšie. Podobne obrázky A a C vznikli vrstvením tvárí, ktoré vybrali ľudia túžiaci po priateľských partneroch. Podobné výsledky platia aj pre ostatné vlastnosti: ľudia, ktorí túžia po extrovertoch, vyhľadávajú tváre, ktoré sa páčia práve extrovertom; takisto to platí pre ľudí, ktorí túžia po introvertoch alebo neurotikoch. Krása je naozaj v oku pozorovateľa.

Existuje mnoho kníh o príťažlivosti[4], ale v zásade krása leží medzi rovnicami. Všetci máme svoj jedinečný ideál, takže tam nie je žiaden matematický problém. To všetko znamená, že sa nemáte prečo stresovať. Radšej sa sústreďte na rozvíjanie rozprávania o ničom a neodolateľného šarmu.

4 Pozrite si napríklad knižku In your Face Davida Perretta, ak hľadáte skvelo napísaný a komplexný prehľad.

Zmeňte to, ako vás ľudia vidia

Takže – asi nie je možné zmeniť si tvár tak, aby sa stala príťažlivou pre všetkých. Ale keď príde na výber partnera, prichádza do hry voľba. Voľba znamená pravdepodobnosť a pravdepodobnosť znamená,

že matematici majú plné ruky práce.

Keď sa vám niekto prihovorí v bare alebo prijme vaše pozvanie na párty, neporovnáva vašu krásu so všetkými tvárami na svete. Nikomu nevadí, že nevyzeráte ako George Clooney alebo ako Heidi Klum. Ľudia sa rozhodujú na základe prostredia v danom čase a v tomto bode prichádza matematika so svojimi službami.

Ak si to dáme do rovníc, môžeme vytvoriť jazyk, ktorý nám pomôže pochopiť, ako a prečo sa rozhodujeme, tak ako sa rozhodujeme. Ide o „teóriu diskrétnej voľby.“

Napriek ilúziám o slobodnej vôli, je tu zopár jednoduchých pravidiel, ktoré ľudia dodržujú, keď dôjde na rozhodovanie. Tieto pravidlá znamenajú, že je prekvapivo jednoduché manipulovať s ľudskými rozhodnutiami. Ako to zhrnul ekonóm Dan Ariely, všetci sme tak trochu „predvídateľne iracionálni“.

Predstavte si, že ste v kine a rozhodujete sa, akú maškrtu si kúpite. Malý popcorn nech stojí 5 dolárov a veľký neskutočných 8,50. Veľký sa zdá strašne drahý, no len do okamihu, než vám predavač povie, že veľký je len o 50 centov drahší, než stredný. Žiaden racionálne zmýšľajúci človek by si nekúpil stredný, keď len za pár centov navyše môžete mať veľký. Ale skutočnosť, že stredný popcorn vôbec ponúkajú, veľmi ovplyvní vaše rozhodnutie: vedie vás k presvedčeniu, že veľký popcorn je oveľa výhodnejší.

V ekonómii je to známe ako „efekt návnady“. Dokazuje nám, že prítomnosť hocijako nerelevantnej alternatívy môže ovplyvniť vaše vnímanie možností. Marketingoví experti ho využívajú desaťročia. Ale takisto je v ňom potenciál pomôcť vám, aby ste vyzerali atraktívnejšie.

Dan Ariely vysvetľuje dosah efektu návnady na vnímanie ľudskej krásy vo svojej knihe z roku 2008.

Robil prieskum medzi svojimi študentmi o príťažlivosti rôznych mužských tvárí a objavil dve, ktoré boli hodnotené rovnako príťažlivo. Nazvime týchto dvoch mužov Adam a Ben. S fotošopom vytvoril ich škaredšie verzie a potom vytvoril dva papiere s týmito tvárami, aby otestoval svoju teóriu.

Na prvom papieri boli Adam a Ben v normálnej podobe, ale aj škaredšia Adamova tvár, tak ako v prvom rade obrázkov. Na druhom papieri boli tiež originálne obrázky Adama a Bena, ale namiesto škaredšieho Adama tam bol škaredý Ben, tak ako v druhom rade.

Rozdal tieto papiere šesťsto študentom, polovici prvý papier a druhej polovici druhý, a požiadal ich, aby vybrali najpríťažlivejšiu tvár.

Nikto neoznačil škaredšie verzie, ale to, že rozdal oba papiere, výsledok veľmi ovplyvnilo.

Pri škaredom Adamovi 75 percent ľudí povedalo, že originálny Adam je najpríťažlivejší. Pri škaredom Benovi sa stal presný opak: 75 percent ľudí označilo za najkrajšieho pôvodného Bena.

Na oboch papieroch škaredšie verzie Adama a Bena pomohli pôvodným vyzerať ešte krajšie, presne tak ako to predpovedá efekt návnady.

Je jasné, že pointou tohto príbehu je, snažiť sa vyzerať čo najlepšie. Ak idete na párty, kde sa chcete s niekým zoznámiť, zoberte so sebou kamarátku, s ktorou ste si trochu podobné, ale nie je taká príťažlivá ako vy. S takýmito ľuďmi po boku budete vždy vyzerať ako lepšia voľba.

Ak sa vám to zdá bezcitné, pamätajte, že tieto rozhodnutia všetci robíme inštinktívne. Matematika je prírodný jazyk a keď počúvame, čo nám hovorí, môžeme lepšie pochopiť ako a prečo robíme veci, ktoré robíme.

Veď George Bernad Shaw to povedal: „Lásku vytvára preceňovanie rozdielu medzi jednou ženou a tou ďalšou.“ Takže nehanbite sa využiť efekt návnady vo svoj prospech.

Table of Contents

Predhovor

2 Je krása taká dôležitá?