PATITUL

ZAJIŠTĚNÍ

A UTVRZENÍ DLUHŮ

TITUL

ZAJIŠTĚNÍ

A UTVRZENÍ DLUHŮ

Sestavili

Petr Lavický a Petra Polišenská

VZOR CITACE

Vzor citace: Lavický, P.; Polišenská, P. Judikatura k rekodifikaci. Zajištění a utvrzení dluhů. Praha: Wolters Kluwer, a. s., 2015, s. 312.

© Wolters Kluwer, a. s., 2015

ISBN: 978-80-7478-905-2 (brož.)

ISBN: 978-80-7478-906-9 (e-pub)

OBSAH

Úvod

Seznam zkratek

ČÁST I

Text občanského zákoníku č. 89/2012 Sb.

ČÁST II

Judikatura

1. Obecná ustanovení

2. Ručení

3. Finanční záruka

4. Zajišťovací převod práva

5. Dohoda o srážkách ze mzdy nebo jiných příjmů

6. Smluvní pokuta

7. Uznání dluhu

ČÁST III

Přílohy

Důvodová zpráva k občanskému zákoníku č. 89/2012 Sb.

Občanský zákoník z roku 1964

Obchodní zákoník z roku 1991

Obecný zákoník občanský

ÚVOD

V tomto svazku přehledu judikatury k rekodifikaci soukromého práva jsou zařazena rozhodnutí věnovaná problematice zajištění a utvrzení dluhů, kterou občanský zákoník č. 89/2012 Sb. („o. z.“) upravuje v § 2010 až 2054.

V porovnání s dosavadním stavem jsou již ze samotného označení této casti právní úpravy zřejmé dvě změny: místo zajištění pohledávky se terminologie občanského zákoníku přiklání k zajištění dluhu, dále se vedle zajištění rozeznává také utvrzení dluhu. Rozlišování mezi zajištěním a utvrzením dluhu vysvětluje důvodová zpráva tím, že utvrzením dluhu není na rozdíl od jeho zajištění hospodářsky zabezpečena pohledávka věřitele. V souladu s tím § 2010 odst. 1 o. z. v první větě zajištění dluhu charakterizuje jako závazek třetí osoby za dlužníkovo plnění věřiteli nebo ve prospěch věřitele, popř. tím, že někdo dá věřiteli nebo v jeho prospěch majetkovou jistotu, že dlužník svůj dluh splní. K zajištění v tomto smyslu patří nejen ručení, bankovní záruka a zajišťovací převod práva, jež jsou upraveny v obligační casti kodexu, ale také zástavní právo, které má svou samostatnou úpravu v souladu s jeho povahou mezi věcnými právy.

Dluh lze utvrdit buď sjednáním smluvní pokuty, nebo uznáním dluhu. Ani jeden z těchto institutů neposkytuje věřiteli vyšší garance toho, že jeho dluh bude uspokojen. Oba však postavení věřitele významně posilují (utvrzují). Uznání dluhu tím, že zakládá vyvratitelnou domněnku existence dluhu; smluvní pokuta potom má působit na dlužníka podle důvodové zprávy jako další motivační faktor ke splnění dluhu.

K jednotlivým prostředkům zajištění a utvrzení dluhu lze ve stručnosti uvést následující:

Ručením zajišťuje dluh třetí osoba (ručitel) tak, že se zavazuje uspokojit pohledávku věřitele, pokud dlužník svůj dluh nesplní. Právní úprava ručení je obsažena v § 2018 až 2028 a za její předchůdkyni lze v zásadě považovat regulaci ručení v obchodním zákoníku z roku 1991 (viz jeho § 303 až 312).

Z obchodního zákoníku rovněž vychází regulace finanční záruky, jejíž podstata spočívá v tom, že se výstavce zavazuje v záruční listině, že podle této listiny uspokojí věřitele do výše určité peněžní castky, nesplní-li dlužník určitý dluh nebo naplní-li se jiné podmínky určené v záruční listině. Oproti obchodnímu zákoníku se tento institut již obecně neoznačuje jako bankovní záruka (viz § 313 až 322 obchodního zákoníku), ale jako finanční záruka. Důvodem je okolnost, že podle občanského zákoníku již výstavcem nemusí nutně být jenom banka. Pro případy, že banka (zahraniční banka nebo spořitelní a úvěrní družstvo) bude výstavcem, však i nová úprava zachovává označení bankovní záruka; viz druhá věta § 2029 odst. 1 o. z.

V porovnání s dosavadním stavem se dostává většího prostoru zajišťovacímu převodu práva (§ 2040 až 2044 o. z.). Tento zajišťovací institut se zakládá na smlouvě, kterou s věřitelem uzavře buď sám dlužník, nebo třetí osoba; touto smlouvou se věřiteli dočasně převádí určité právo. Typicky půjde o právo vlastnické, a to mnohdy k nemovitostem evidovaným v katastru nemovitostí. V takovém případě zajištění vznikne až zápisem do katastru nemovitostí, a nikoliv samotnou smlouvou (§ 2041 o. z.), přičemž dočasný charakter převodu má být zapsán také; s tím ostatně výslovně počítá § 23 odst. 2 písm. f) katastrálního zákona. Poté, co důvod zajištění pomine, je nutno zařídit, aby třetí osoba měla možnost vykonávat právo, které bylo za účelem zajištění převedeno na věřitele, v plném rozsahu. K dosažení tohoto cíle vede buď cesta fiduciárního převodu, spočívajícího v tom, že věřitel musí novým právním jednáním převést toto právo na jeho původního nositele, nebo cesta naplnění rozvazovací podmínky. Nebude-li ve smlouvě nic sjednáno, uplatní se vyvratitelná domněnka, že zajišťovací převod práva byl vázán na rozvazovací podmínku, že dluh bude splněn (§ 2040 odst. 2 o. z.). Tato konstrukce je pro osobu poskytující zajištění výrazně výhodnější, neboť obnovení jejího právního postavení není vázáno na další právní jednání věřitele.

Posledním prostředkem zajištění dluhu, upraveným v této casti občanského zákoníku, je dohoda o srážkách ze mzdy nebo jiných příjmů. Rozdíl oproti předcházející úpravě spočívá především ve výslovné regulaci nesení nákladů spojených s placením srážek. Podle § 2046 o. z. tyto náklady nese plátce mzdy nebo platu; má-li však plnit současně podle několika dohod o srážkách ze mzdy nebo platu, jdou náklady spojené s placením srážek podle druhé a další dohody k tíži dlužníka.

Mezi prostředky utvrzení dluhu řadí občanský zákoník smluvní pokutu a utvrzení dluhu. Obě úpravy navazují na dosavadní právní stav, obsažený v občanském a obchodním zákoníku. Z toho také plyne zásadní použitelnost většiny předcházející judikatury.

Ohledně podrobného výkladu jednotlivých ustanovení zajišťujících a utvrzujících dluhy se odkazuje na komentářovou literaturu k občanskému zákoníku č. 89/2012 Sb., která je již v současné době k dispozici.

Brno, březen 2015

Autoři

SEZNAM ZKRATEK

Prameny:

ASPI Automatizovaný systém právních informací, Wolters Kluwer, a. s.

C Soubor civilních rozhodnutí a stanovisek Nejvyššího soudu

R Rozhodnutí a stanoviska uveřejněná ve Sbírce rozhodnutí a stanovisek Nejvyššího soudu

S IV Sborník stanovisek, zpráv o rozhodování soudů a soudních rozhodnutí Nejvyšších soudů ČSSR, ČSR a SSR 1970–1983

Sb. NSS Sbírka rozhodnutí Nejvyššího správního soudu

Sb. ÚS Sbírka nálezů a usnesení Ústavního soudu

SoJ Soudní judikatura z oblasti občanského, obchodního a pracovního práva

Vážný Sbírka rozhodnutí a stanovisek Nejvyššího soudu (Vážného sbírka)

www.nsoud.cz internetové stránky Nejvyššího soudu ČR

Právní předpisy:

c. ř. s. zákon č. 113/1895 ř. z., o soudním řízení v občanských rozepřích právních (civilní řád soudní)

o. z. zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

obč. zák. zákon č. 40/1964 Sb., občanský zákoník, v hist. souvislostech též císařský patent č. 946/1811 Sb. z. s., Obecný zákoník občanský

obch. zák. zákon č. 513/1991 Sb., obchodní zákoník

o. s. ř. zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád

ZKV zákon č. 328/1991 Sb., o konkursu a vyrovnání

Ostatní:

KS krajský soud

NS Nejvyšší soud

ÚS Ústavní soud

VS vrchní soud

ČÁST I

Text občanského zákoníku č. 89/2012 Sb.

Díl 8

Zajištění a utvrzení dluhů

Oddíl 1

Obecná ustanovení

§ 2010

(1) Dluh lze zajistit, zaváže-li se třetí osoba věřiteli nebo ve prospěch věřitele za dlužníkovo plnění, anebo dá-li někdo věřiteli nebo ve prospěch věřitele majetkovou jistotu, že dlužník svůj dluh splní. Utvrdit lze dluh ujednáním smluvní pokuty nebo uznáním dluhu.

(2) Spravuje-li jistotu ve prospěch věřitele jiná osoba, může tato osoba uplatnit proti dlužníku nebo poskytovateli jistoty stejná práva a plní vůči nim stejné povinnosti jako věřitel.

§ 2011

Věřitel sdělí tomu, kdo dal jistotu, na jeho žádost kdykoli a bez zbytečného odkladu, jaká je výše zajištěného dluhu.

Jistota

§ 2012

(1) Kdo je povinen dát jistotu, učiní své povinnosti zadost zřízením zástavního práva.

(2) Není-li někdo s to dát jistotu zřízením zástavního práva, dá jistotu způsobilým ručitelem. Má se za to, že způsobilým ručitelem je osoba, která může být žalována v tuzemsku a která má vhodný majetek.

§ 2013

Nikdo není povinen přijmout věc jako jistotu do castky vyšší, než kolik činí dvě třetiny obvyklé ceny.

§ 2014

(1) Má se za to, že stavební pozemek nebo nemovitá věc sloužící podnikatelským účelům jsou dostatečnou jistotou do poloviny obvyklé ceny. Má se za to, že právo stavby je dostatečnou jistotou do výše poloviny obvyklé ceny, pokud úplata ujednaná jako stavební plat bude splacena nejpozději pět let před zánikem práva stavby.

(2) Má se za to, že cenný papír zajišťující bezpečný výnos je dostatečnou jistotou do tří čtvrtin obvyklé ceny.

(3) Vklady v bankách nebo spořitelních a úvěrních družstvech jsou způsobilou jistotou do výše pojištění.

§ 2015

(1) Jistota zajišťuje úroky z peněžitého dluhu nejvýše do výše zákonné úrokové sazby; to neplatí, byl-li ten, kdo jistotu dává, seznámen před poskytnutím jistoty, jaké úroky věřitel a dlužník ujednali.

(2) Je-li zajištěn dluh již úročený, jsou zajištěny i úroky, které dosud nepřirostly.

§ 2016

Zakládá-li se jistota různých věřitelů na různých právech k téže věci, uspokojí se v rozsahu těchto práv a v pořadí podle vzniku zajištění postupně v první skupině věřitelé zajištění věcným právem zapsaným ve veřejném seznamu nebo rejstříku zástav a ve druhé skupině věřitelé zajištění věcným právem nezapsaným ve veřejném seznamu nebo v rejstříku zástav. Poté se ve třetí skupině uspokojí věřitelé zajištění závazkovým právem.

§ 2017

(1) Ztratí-li jistota na ceně tak, že se zajištění stane nedostatečným, má věřitel právo žádat od dlužníka, aby zajištění bez zbytečného odkladu přiměřeně doplnil; pokud to dlužník neučiní, stane se splatnou ta cast pohledávky, která není zajištěna.

(2) Ustanovení odstavce 1 se použije i v případě, když byla jistota oprávněně čerpána.

K obecným ustanovením viz rozhodnutí č. 1 až 7.

Oddíl 2

Zajištění dluhu

Ručení

§ 2018

(1) Kdo věřiteli prohlásí, že ho uspokojí, jestliže dlužník věřiteli svůj dluh nesplní, stává se dlužníkovým ručitelem. Nepřijme-li věřitel ručitele, nemůže po něm nic žádat.

(2) Ručitelské prohlášení vyžaduje písemnou formu.

§ 2019

(1) Ručení předpokládá platný dluh dlužníka; ručení lze poskytnout i pro dluhy budoucí nebo podmíněné, jakož i za soubor dluhů určitého druhu vznikajících dlužníku v určité době nebo soubor různých dluhů z téhož právního důvodu.

(2) Platnosti ručení nebrání, je-li závazek dlužníka neplatný pro nedostatek jeho způsobilosti zavazovat se k povinnostem, pokud o tom ručitel při převzetí ručitelského závazku věděl nebo vědět musel.

§ 2020

Je-li ručením zajištěna pouze cast dluhu, nesnižuje se rozsah ručení castečným plněním, zůstává-li dluh nesplněn ve výši, v jaké je zajištěn ručením.

§ 2021

(1) Věřitel má právo požadovat splnění na ručiteli, nesplnil-li dlužník v přiměřené lhůtě dluh, ač jej k tomu věřitel v písemné formě vyzval. Výzvy není třeba, nemůže-li ji věřitel uskutečnit nebo je-li nepochybné, že dlužník dluh nesplní.

(2) Bylo-li ručení ujednáno na určitou dobu, je právo věřitele zachováno i v případě, že věřitel v této době ručitele k plnění vyzval.

§ 2022

Ručitel může plnění odepřít, pokud věřitel zavinil, že pohledávka nemůže být uspokojena dlužníkem.

§ 2023

(1) Ručitel může vůči věřiteli uplatnit všechny námitky, které má proti věřiteli dlužník.

(2) Uplatní-li ručitel námitky, které mu sdělil dlužník, nahradí dlužník ručiteli náklady, které mu vznikly, byly-li námitky neúspěšné.

§ 2024

Uspokojí-li ručitel věřitele bez vědomí dlužníka, může dlužník uplatnit vůči ručiteli všechny námitky, které byl oprávněn uplatnit vůči věřiteli, kdyby na něm věřitel splnění vymáhal. Dlužník však nemůže vůči ručiteli uplatnit námitky, na které dlužník ručitele neupozornil bez zbytečného odkladu poté, co mu ručitel oznámil, že věřitel uplatnil právo z ručení.

§ 2025

(1) Právo věřitele vůči ručiteli se nepromlčí před promlčením práva vůči dlužníkovi.

(2) Uznání dluhu dlužníkem je účinné vůči ručiteli, vysloví-li s tím ručitel souhlas.

§ 2026

(1) Ručení zaniká zánikem dluhu, který zajišťuje.

(2) Ručení však nezaniká, pokud dluh zanikl pro nemožnost plnění dlužníka, a ručitel jej splnit může, nebo pro zánik právnické osoby, která je dlužníkem.

§ 2027

Zaručí-li se za týž dluh více ručitelů, ručí každý z nich věřiteli za dluh celý. Ručitel má vůči ostatním ručitelům stejná práva jako spoludlužník.

§ 2028

Zákonným ručením za nepeněžitý dluh je zajištěna peněžitá pohledávka, která věřiteli přísluší při porušení zajištěného dluhu.

K ručení viz rozhodnutí č. 8 až 43.

Finanční záruka

§ 2029

(1) Finanční záruka vzniká prohlášením výstavce v záruční listině, že uspokojí věřitele podle záruční listiny do výše určité peněžní castky, nesplní-li dlužník věřiteli určitý dluh, anebo splní-li se jiné podmínky určené v záruční listině. Je-li výstavcem banka, zahraniční banka nebo spořitelní a úvěrní družstvo, jedná se o bankovní záruku.

(2) Záruční listina vyžaduje písemnou formu.

§ 2030

Při zajištění nepeněžité pohledávky se má se za to, že je do výše určené záruční listinou zajištěna peněžitá pohledávka, která věřiteli přísluší při porušení zajištěné povinnosti plnit.

§ 2031

(1) Potvrdí-li finanční záruku jiný výstavce, může věřitel uplatnit právo z finanční záruky vůči kterémukoli z těchto výstavců.

(2) Výstavce, který potvrdil finanční záruku a na tomto základě plnil, má právo na náhradu vůči výstavci, který jej o potvrzení finanční záruky požádal.

§ 2032

Poskytl-li výstavce finanční záruku na žádost jiného výstavce, má výstavce, který záruku poskytl, vůči žádajícímu výstavci právo na náhradu, pokud z poskytnuté záruky plnil a dodržel podmínky určené v žádosti.

§ 2033

Oznámí-li výstavce další osobě, že jiný výstavce poskytl finanční záruku, nevznikne z toho oznamujícímu výstavci povinnost z finanční záruky; způsobí-li však nesprávným oznámením škodu, nahradí ji.

§ 2034

(1) Výstavce ručí za splnění zajištěného dluhu do výše a za podmínek uvedených v záruční listině. Výstavce může vůči věřiteli uplatnit pouze námitky, jejichž uplatnění záruční listina připouští.

(2) Zajišťuje-li finanční záruka splnění dluhu, nemá castečné plnění dluhu účinek na rozsah finanční záruky, pokud je výše nesplněného dluhu alespoň stejná jako výše castky, na kterou zní záruční listina.

§ 2035

(1) Jsou-li podmínky uvedené v záruční listině splněny, splní výstavce povinnost z finanční záruky, pokud jej k tomu věřitel vyzve v písemné formě. Podmiňuje-li záruční listina plnění výstavce předložením určitého dokumentu, musí být předložen při výzvě nebo bez zbytečného odkladu po ní, avšak vždy za trvání finanční záruky.

(2) Nevyplývá-li ze záruční listiny něco jiného, nemůže výstavce uplatnit vůči věřiteli námitky, které by vůči němu byl oprávněn uplatnit dlužník. Předchozí výzva věřitele, aby dlužník splnil dluh, se vyžaduje, stanoví-li to záruční listina.

§ 2036

Právo na plnění ze záruky může věřitel postoupit. Připouští-li to záruční listina, může věřitel postoupit i právo uplatnit finanční záruku; tímto postoupením se převádí i právo na plnění ze záruky.

§ 2037

Je-li výstavce povinen podle záruční listiny plnit ve prospěch oprávněného jinému výstavci, je povinen plnit na účet oprávněného u tohoto výstavce.

§ 2038

Finanční záruku lze omezit na určitou dobu. Neuplatní-li věřitel vůči výstavci své právo v době určené záruční listinou, finanční záruka zanikne.

§ 2039

(1) Dlužník nahradí výstavci to, co plnil podle záruční listiny vystavené v souladu s uzavřenou smlouvou. Uzavřela-li s výstavcem smlouvu o poskytnutí finanční záruky třetí osoba, nahradí tato osoba výstavci, co plnila podle záruční listiny vystavené v souladu se smlouvou.

(2) Dlužník nemůže vůči výstavci uplatnit námitky, které by mohl uplatnit vůči věřiteli, neujednal-li s ním, že si výstavce vůči věřiteli uplatnění takových námitek vyhradí v záruční listině.

K finanční záruce viz rozhodnutí č. 44 až 50.

Zajišťovací převod práva

§ 2040

(1) Smlouvou o zajišťovacím převodu práva zajišťuje dlužník nebo třetí osoba dluh tím, že věřiteli dočasně převede své právo.

(2) Má se za to, že zajišťovací převod práva je převodem s rozvazovací podmínkou, že dluh bude splněn.

§ 2041

Týká-li se zajišťovací převod práva věci zapsané ve veřejném seznamu, vzniká zajištění zápisem do tohoto seznamu; do veřejného seznamu se zapíše i dočasná povaha zajišťovacího převodu práva.

§ 2042

Je-li k zajištění převedeno vlastnické právo a byla-li věc věřiteli předána, je věřitel oprávněn mít ji u sebe po celou dobu trvání zajišťovacího převodu práva a je povinen vykonávat prostou správu věci. Má-li věc ve své moci ten, kdo věřiteli převodem práva jistotu zřídil, vykonává on prostou správu věci.

§ 2043

Pomine-li důvod trvání zajišťovacího převodu práva, umožní věřitel osobě, která zajištění poskytla, výkon práva v předešlém rozsahu. Zároveň jí vydá vše, co z převedeného práva získal nebo co k němu přibylo, proti náhradě nákladů, které v souvislosti s výkonem zajišťovacího převodu práva účelně vynaložil.

§ 2044

(1) Není-li zajištěný dluh splněn, stane se převod práva nepodmíněným a dlužník předá věřiteli vše, co je nutné k plnému výkonu převedeného práva.

(2) Převyšuje-li obvyklá cena jistoty zřejmě výši zajištěného dluhu, vyplatí věřitel osobě, která jistotu poskytla, castku odpovídající rozdílu; přitom si započte náklady, které v souvislosti s výkonem zajišťovacího převodu práva účelně vynaložil. Neobsahuje-li smlouva o zajišťovacím převodu práva údaj o výši dluhu a hodnověrné ocenění práva převedeného k zajištění, je na věřiteli, aby dokázal, že obvyklá cena jistoty výši zajištěného dluhu zřejmě nepřevyšuje.

K zajišťovacímu převodu práva viz rozhodnutí č. 51 až 60.

Dohoda o srážkách ze mzdy nebo jiných příjmů

§ 2045

(1) Dluh lze zajistit dohodou věřitele a dlužníka o srážkách ze mzdy nebo platu, z odměny ze smlouvy o výkonu závislé práce zakládající mezi zaměstnancem a zaměstnavatelem obdobný závazek nebo z náhrady mzdy nebo platu ve výši nepřesahující jejich polovinu. Nejde-li o srážky podle věty první k uspokojení práva zaměstnavatele, je třeba k uzavření dohody předchozího souhlasu zaměstnavatele.

(2) Proti plátci mzdy nebo platu nabývá věřitel práva na výplatu srážek okamžikem, kdy byla plátci dohoda předložena.

§ 2046

Náklady spojené s placením srážek nese plátce mzdy nebo platu; má-li však plátce mzdy nebo platu plnit současně podle několika dohod o srážkách ze mzdy nebo platu, jdou náklady s placením srážek podle druhé a další dohody k tíži dlužníka.

§ 2047

Ustanovení § 2045 a 2046 se použijí i pro jiné příjmy, s nimiž se při výkonu rozhodnutí nakládá jako se mzdou nebo platem.

K dohodě o srážkách ze mzdy viz rozhodnutí č. 61 až 63.

Oddíl 3

Utvrzení dluhu

Smluvní pokuta

§ 2048

Ujednají-li strany pro případ porušení smluvené povinnosti smluvní pokutu v určité výši nebo způsob, jak se výše smluvní pokuty určí, může věřitel požadovat smluvní pokutu bez zřetele k tomu, zda mu porušením utvrzené povinnosti vznikla škoda. Smluvní pokuta může být ujednána i v jiném plnění než peněžitém.

§ 2049

Zaplacení smluvní pokuty nezbavuje dlužníka povinnosti splnit dluh smluvní pokutou utvrzený.

§ 2050

Je-li ujednána smluvní pokuta, nemá věřitel právo na náhradu škody vzniklé z porušení povinnosti, ke kterému se smluvní pokuta vztahuje.

§ 2051

Nepřiměřeně vysokou smluvní pokutu může soud na návrh dlužníka snížit s přihlédnutím k hodnotě a významu zajišťované povinnosti až do výše škody vzniklé do doby rozhodnutí porušením té povinnosti, na kterou se vztahuje smluvní pokuta. K náhradě škody, vznikne-li na ni později právo, je poškozený oprávněn do výše smluvní pokuty.

§ 2052

Ustanovení o smluvní pokutě se použijí i na pokutu stanovenou pro porušení smluvní povinnosti právním předpisem (penále).

Ke smluvní pokutě viz rozhodnutí č. 64 až 111.

Uznání dluhu

§ 2053

Uzná-li někdo svůj dluh co do důvodu i výše prohlášením učiněným v písemné formě, má se za to, že dluh v rozsahu uznání v době uznání trvá.

§ 2054

(1) Placení úroků se považuje za uznání dluhu ohledně castky, z níž se úroky platí.

(2) Plní-li dlužník dluh zcasti, má castečné plnění účinky uznání zbytku dluhu, lze-li z okolností usoudit, že tímto plněním dlužník uznal i zbytek dluhu.

(3) Ustanovení odstavců 1 a 2 neplatí, je-li pohledávka věřitele již promlčena.

K uznání dluhu viz rozhodnutí č. 112 až 136.

ČÁST II

Judikatura

1. Obecná ustanovení

1. Závěť sepsaná za účelem zajištění dluhu

Závěť sepsaná za účelem zajištění dluhu je neplatným právním úkonem, neboť svým účelem obchází zákon (§ 39 obč. zák.).

NS 21 Cdo 2992/2009, ASPI ID: JUD204618CZ

Z odůvodnění:

Obcházení zákona spočívá ve vyloučení závazného pravidla záměrným použitím prostředku, který sám o sobě není zákonem zakázaný, v důsledku čehož se uvedený stav stane z hlediska pozitivního práva nenapadnutelným. Jednání in fraudem legis představuje postup, kdy se někdo chová podle práva, ale tak, aby záměrně dosáhl výsledku právní normou nepředvídaného a nežádoucího.

Závěť je právní úkon, kterým zůstavitel (fyzická osoba) činí pro případ své smrti pořízení o svém majetku. Společné závěti dvou nebo více osob jsou nepřípustné.

Závěť může být zůstavitelem kdykoliv zrušena tím, že zůstavitel pořídí závěť novou, vedle které závěť předchozí nemůže obstát, nebo tím, že zůstavitel zničí listinu, na níž byla napsána. Zůstavitel může závěť také kdykoliv odvolat.

Z hlediska obsahu je prvořadým předpokladem platnosti závěti ustanovení dědice k dědictví jako celku nebo k jeho poměrné casti, popřípadě i jen k jednotlivé věci nebo jiné hodnotě z dědictví, anebo nařízení jiného způsobu naložení se zanechaným majetkem, např. zřízení nadace.

Při zřízení závěti je nutno dbát všech náležitostí, které zákon vyžaduje pro platnost jakéhokoli právního úkonu, a vedle toho i náležitostí zvláštních vztahujících se k projevu vůle pro případ smrti. Zpřísněné požadavky jsou odůvodněny tím, že závěť se uplatní až v době, kdy už ten, kdo ji pořídil, nebude naživu, a kdy už nebude možno jeho prostřednictvím zjistit, zda vůbec zamýšlel závěť zřídit a co v ní sledoval. Všem druhům závěti je proto společný požadavek písemné formy a uvedení dne, měsíce a roku, kdy byla zřízena.

Zvláštnost a závažnost tohoto projevu vůle je dána především tím, že dotčené osoby, případně i soud, se budou s jejím obsahem seznamovat až tehdy, když zůstavitel již nebude na živu a nebude tak moci podat dodatečné vysvětlení, co závětí zamýšlel.

Zajištěním závazků se rozumí soubor právních prostředků, které posilují postavení věřitele vůči jeho dlužníkovi v závazkovém právním vztahu s cílem spolupůsobit k řádnému splnění závazku dlužníka a umožnit věřiteli dosáhnout uspokojení své pohledávky. K tomu, aby závazek dlužníka byl včas a řádně splněn, slouží ovšem v obecné rovině i sama úprava závazkového práva, jež při porušení závazku dlužníka stanoví sankce (povinnost platit úroky z prodlení, přechod nebezpečí nahodilé zkázy věci aj.), jakož i povinnost nahradit způsobenou škodu.

Zajištění závazků specifickými právními prostředky se uskutečňuje prostřednictvím vedlejšího (akcesorického) právního vztahu, který svým vznikem, obsahem a případně i trváním je závislý na existenci hlavního (tj. zajišťovaného) vztahu. Z vedlejšího (zajišťujícího) právního vztahu vyplývají věřiteli další práva, která v hlavním vztahu s dlužníkem neměl.

Akcesorická povaha zajištění je dána zejména tím, že zajišťovací závazek nemůže vzniknout bez existence zajišťovaného (hlavního) závazku a nemůže bez něj existovat. Platnost akcesorického závazku je závislá na platnosti závazku hlavního. Až na výjimky platí, že při zániku hlavního závazku zaniká i závazek vedlejší, byť by nebyl splněn. Zánik vedlejšího závazku (např. ručitelského) nemá však za následek zánik závazku zajišťovaného. Obsah zajišťovaného závazku nemůže být širší, než je obsah závazku hlavního.

Z uvedeného je zjevné, že smysl a účel závěti, jako právního úkonu, jehož důsledky mají nastat až v době smrti zůstavitele, je zásadně jiný, než je tomu u zajišťovacích právních prostředků. Existence (platnost) závěti je zcela v rukou jejího pořizovatele (zůstavitele, zde dlužníka). Vyloučena je akcesorita závěti ve vztahu k hlavnímu závazku, neboť závěť se realizuje po smrti zůstavitele bez ohledu na existenci hlavního závazkového vztahu (tj. bez ohledu na to, zda hlavní závazek byl splněn, či nikoliv).

V daném případě bylo v řízení prokázáno, že skutečnou vůlí zůstavitelky při sepisu závěti ze dne 15. 7. 1992 bylo zajištění závazku ze smlouvy o úvěru. Protože sepsání závěti za účelem zajištění dluhu se příčí smyslu závěti jako institutu dědického práva, jde o právní úkon, který svým účelem obchází zákon. Závěr odvolacího soudu o neplatnosti posuzované závěti pro rozpor s ustanovením § 39 obč. zák. je proto správný.

2. Závazek k náhradě škody za škůdce

Jde o samostatný závazek, nikoliv o rukojemství, zavázala-li se třetí osoba, že nahradí zaměstnavateli veškerou škodu, již mu zaměstnanec způsobí.

NS Rv I 1615/26, Vážný č. 6809, ASPI ID: JUD273555CZ

Z odůvodnění:

Dovolaní napadá rozsudek odvolacího soudu dovolacím důvodem nesprávného právního posouzení věci ve smyslu §u 503 čís. 4 c. ř. s. plným právem. Nižší soudové zjišťují, že žalobce Josefa D-a ml. z učení propustil pro krádež a že jej na prosby jeho otce, žalovaného, opět do učení vzal, když žalovaný napřed výslovně byl prohlásil, že stojí za všecko, že ručí za všecko, zejména, kdyby jeho syn opětně se dopustil krádeže, a že nahradí veškerou škodu, kterou by jeho syn snad zase způsobil. Podle zjištění prvého soudu, jež odvolací soud nenahradil zjištěním jiným a které si tudíž mlčky osvojil, potvrdil žalovaný tento slib žalobci podáním ruky. Jest pravda, že z toho neplyne, že žalobce chtěl se vzdáti svého případného nároku proti Josefu D-ovi ml., a že to neplyne ani z trestního spisu. Ale okolnost tato jest pro rozhodnutí této právní rozepře naprosto nerozhodná, neboť vykládá-li se obsah smlouvy, již podle uvedených zjištění nižších soudů dojednaly strany, podle pravidel poctivých styků (§ 914 obč. zák.), nelze jí rozuměti jinak, než že žalovaný pro případ, že by jeho syn žalobce opětně poškodil a zejména jej jako učeň znovu okradl, nahradí žalobci veškerou škodu, již by tímto způsobem utrpěl, a že slib tento podmíněn byl právě jen vzniknutím takové škody. Nepřichází tudíž § 1344 obč. zák. vůbec v úvahu, neboť žalovaný nezavázal se žalobci za dlužníka, totiž za svého syna, jenž mu tehdy ještě ničeho nedlužil, nýbrž přislíbil žalobci zcela samostatně a neodvisle od případného závazku svého syna Josefa náhradu škody, kterou mu týž snad zase způsobí. Nejde tu najmě ani o rukojemství ve smyslu §u 1346 obč. zák., jelikož podle zjištění nižších soudů žalovaný se nezavázal k uspokojení věřitele pro případ, že prvý dlužník – jeho syn Josef – nesplní závazku, nýbrž pro případ, že týž žalobci opětně způsobí škodu. Nebylo proto pro platnost smlouvy ani zapotřebí písemností (§ 1346 druhý odstavec obč. zák.). Ale slib byl také vážný, což plyne již z toho, že byl potvrzen dáním ruky, a byl i obsahově zcela jasný, přesný a určitý, najmě když se uváží, že přislíbena byla náhrada veškeré škody, která synem žalovaného žalobci bude snad způsobena. Nezáleží na tom, že tato škoda, již žalobci nahraditi žalovaný se zavázal, v době slibu pokud se týče dohody ještě nevznikla a přirozeně tudíž ani její výše tehdy ještě nebyla známa. Zejména nebylo zapotřebí k platnosti smlouvy by žalobce nezl. Josefa D-a z jeho závazku propustil.

Table of Contents

OBÁLKA

PATITUL

TITUL

VZOR CITACE

OBSAH

ÚVOD

SEZNAM ZKRATEK

ČÁST I

Text občanského zákoníku č. 89/2012 Sb.

ČÁST II

Judikatura

1. Obecná ustanovení

1. Závěť sepsaná za účelem zajištění dluhu

2. Závazek k náhradě škody za škůdce

2. Ručení

3. Finanční záruka

4. Zajišťovací převod práva

5. Dohoda o srážkách ze mzdy nebo jiných příjmů

6. Smluvní pokuta

7. Uznání dluhu

Přílohy