PODPOŘTE NAKLADATELE

PŘÍMÝMI NÁKUPY

NA JEHO ESHOPU

knihy, CD, DVD

a digitální produkce

se nabízí zde

http://www.eshop.carpe.cz

JE TO

KROMĚ JINÉHO

LEVNĚJŠÍ!

Děkujeme a vážíme si Vaší přízně!

Jan Šmíd

Zapomenuté krásy vlasti

2016

Jan Šmíd

Zapomenuté krásy vlasti

Stáhněte si zdarma v App Store naši aplikaci pro iPad Carpe Diem Online.

Používání elektronické verze knihy je umožněno jen osobě, která ji legálně nabyla, a jen pro její osobní a vnitřní potřeby v rozsahu stanoveném autorským zákonem. Elektronická kniha je datový soubor, který lze užívat pouze v takové formě, v jaké jej lze stáhnout z portálu nebo v aplikaci. Jakékoliv neoprávněné užití elektronické knihy nebo její části, spočívající např. v kopírování, úpravách, prodeji, pronajímání, půjčování, sdělování veřejnosti nebo jakémkoliv druhu obchodování nebo neobchodního šíření, je zakázáno! Zejména je zakázána jakákoliv konverze datového souboru nebo extrakce části nebo celého textu, umisťování textu na servery, ze kterých je možno tento soubor dále stahovat, přitom není rozhodující, kdo takovéto sdílení umožnil. Je zakázáno sdělování údajů o uživatelském účtu jiným osobám, zasahování do technických prostředků, které chrání elektronickou knihu, případně omezují rozsah jejího užití. Uživatel také není oprávněn jakkoliv testovat, zkoušet či obcházet technické zabezpečení elektronické knihy.

Všechna práva vyhrazena.

Tato publikace ani její část nesmí být publikována, uchovávána v rešeršním systému nebo přenášena jakýmkoli způsobem (včetně mechanického, elektronického, fotografického či jiného záznamu) bez předchozího souhlasu nakladatelství.

No part of this may be reproduced in any form or by any elektronic or mechanical means including information storage and retrieval systems, without permission in writing from the author. The only exception is by a reviewer, who may quote short excerpts in a review.

© Jan Šmíd – dědicové c/o DILIA, 1972

© Carpe diem, 2016

www.carpe.cz

Made in Moravia, Czech Republic, EU

ISBN 978-80-7487-117-7 (pdf)

ISBN 978-80-7487-118-4 (epub)

ISBN 978-80-7487-119-1 (mobi)

O knize

Kniha Zapomenuté krásy vlasti, která vyšla v roce 1972, seznamuje čtenáře s opomenutými zajímavostmi u nás. Nikoli tedy s Pražským hradem, Karlštejnem či Špilberkem, ale s kulturními klenoty, které během času upadly v zapomenutí, exponáty s dojímavou historií a přírodními jedinečnostmi nacházejícími se stranou hlavních cest. Podle autora jde o „výlety, které stojí za to“. Tomu tvrzení neublížila ani léta, jež od napsání svébytného „cestopisného“ titulu uplynula. Doprovází ji 74, dnes již dobových, fotografií pořízených přímo Janem Šmídem a 15 nakreslených plánků, jak se k popisovaným místům dostat.

O autorovi

Jan Šmíd (1921–2002) byl autorem humoristických a detektivních novel a historických románů. Pocházel z dělnické rodiny, jeho otec byl původně námořníkem. Vystudoval obchodní akademii, po maturitě pracoval jako účetní ve Velkokupeckém podniku bratří Vodičkových. Za nacistické okupace byl totálně nasazen v továrně Eta v Praze. Po roce 1945 pracoval jako grafik a účetní, v roce 1959 se stal redaktorem časopisu Svět motorů. V letech 1965–70 studoval Fakultu sociálních věd a publicistiky UK. Po obhájení diplomové práce byl před státnicemi vyloučen ze studia za články proti okupaci Československa. Státní závěrečné zkoušky vykonal dodatečně v roce 1971. V roce 1981 odešel Jan Šmíd do důchodu a od té doby se soustavně věnoval literatuře. V roce 1990 se stal předsedou české sekce AIEP (autorů detektivní a dobrodružné literatury).

V jeho díle vynikají tři okruhy: humoristické romány, historický cyklus a detektivní prózy. Všechna díla ukazují Šmídovu mnohostrannost, schopnost respektovat zákonitosti žánru, ale uchovat si rovněž svébytný rukopis v tak různých žánrových oblastech.

Úvodem

CESTOVAT – POZNÁVAT: prvotní lidský pud, pozměněný civilizací nejprve na jeden z ukazatelů životního standardu a v našem století na zcela samozřejmou nutnost.

Bylo by nesmyslem tvrdit, že obojí můžeme anebo musíme najít jen doma, ale stejným nesmyslem by byl názor, že něco zajímavého můžeme poznat jenom v zahraničí. V Československu máme nepřeberné množství zajímavostí, památek i přírodních krás. Dokazují to koneckonců i zápisy v pamětních knihách, dopisy a články v zahraničním tisku, svědčící, že naopak zase cizinci hledají to všechno u nás. A nalézají.

Je mnoho knih, návodů a brožur o cestování do zahraničí. Tato kniha vám ukáže zapomenuté krásy u nás. Nenajdete v ní popis Pražského hradu ani Karlštejna, není tam Špilberk a chybí i brněnské výstaviště. Ale je v ní mnoho kulturních klenotů, které během času upadly v zapomenutí, exponátů s neznámou a dojímavou historií a přírodních zajímavostí, které míjíte, neboť jedete po hlavní silnici. A přece jsou to všechno „výlety, které stojí za to“.

Leta byly otiskovány v časopise Svět motorů a mnoho čtenářů jej odebíralo jenom pro ně, neboť někdo se chtěl seznámit s technickými novinkami, druhý se sportovními výsledky a průběhem velkých závodů a opět jiný s údržbou vozů; ale všichni bez rozdílu byli a jsou mototuristy. A všichni chtějí jezdit za poznáním, byť se někdy týká jenom ticha, tajemného nápisu vytesaného do kamene, či neznámého jezera s čirou a ledovou vodou a jindy zase uměleckých památek, které nám závidí celý svět.

Tato kniha neni itinerář.

Není možné objet všechny uvedené objekty při jediné dovolené a není to ani jejím účelem. Nechcete přece navštívit opuštěné pleso pod staletými smrky, tiché a romantické, zelené jako by do něho napadaly smaragdy, stisknout spoušť fotoaparátu a spěchat dál. Ty „zapomenuté krásy vlasti“ nejsou seřazeny podle významu nebo hodnoty, ani podle krajů, podle ročních dob, ba ani ne podle toho, týkají-li se přírody, architektury či výtvarného umění. Jsou vloženy do listů knihy jako plané růže, ty skromné a přece tolik půvabné a tak omamně vonící květy našich polí a luk a návsí.

Vyberte si tedy – a jeďte; všechna místa si zaslouží vaši pozornost.

Pyšný, ctižádostivý a energický byl Ferdinand I. jako král. Jako manžel byl pokorný, milující a pozorný a věděl, jak udělat manželce radost. Jednou letohrádkem, podruhé prostou větvičkou fíku.

Na hlavě klobouk z pavích per

myslivec na stráži stojí

Překrásný zámek Belveder

důstojník v italském stejnokroji

On myslí na vzdálenou otčinu

kde slunce zlatí piniové svahy

U zablácených nohou leží mu

barevná pohlednice Prahy

Vítězslav Nezval

VĚTVIČKA FÍKU DO RUKOU DÁMY

PRAVDĚPODOBNĚ se na cestu nevydáváte samotní, neboť člověku samotnému nedobře jest, a potom, neměli byste se o své zážitky s kým podělit, ani s kým na ně později vzpomínat. Máte-li s sebou společnici, buďte k ní stejně galantní, jako byl Ferdinand I. k Anně, byť to byla jeho vlastní manželka. Dějiny nám sice říkají, že Ferdinand byl postavy malé, poněkud nahrbí, že jeho krk byl delší, než obvykle krk bývá, ústa měl stále pootevřená, vystouplý spodní ret a zahnutý nos, což by příliš nesvědčilo o naší představě kavalíra. Ale v jednání byl prý velice energický a také pyšný, ctižádostivý a toužil po velikých činech.

A my jeden z těchto jeho činů teď navštívíme.

Národní umělec Vítězslav Nezval mu věnoval překrásnou báseň. Otiskli jsme ji na začátku dnešního výletu a těžko bychom hledali výstižnější popis. Z jeho klenutých arkádových ochozů s jónskými sloupy pozoroval Rudolf II. hvězdy a celá stavba, plná lyrického kouzla a smyslového půvabu je vyzdobena dvaaosmdesáti reliéfy italského kameníka. Paola della Stella. Ve cviklu arkád na západní straně, obrácené k zahradě, je nad třetím sloupem odleva reliéf Ferdinanda I. a Anny.

Je to první vlastní kompozice Stellova, provedená v duchu vyvážené a sharmonizované symetrie zralé renesance. Na její levé straně je král, podávající své choti větvičku s fíky. Na to, že byl příslušníkem nejmocnějšího panovnického rodu v tehdejší Evropě, je to čin až podivuhodně mírumilovný. Oblečen je vycházkově a dlouhý, rovně zastřižený plášť, složený ve svislé záhyby, mu sahá až po kolena. Roucho se širokými, na ramenou rozšířenými klopami, je vpředu otevřeno a klopy i dolní okraj pláště jsou lemovány meandrem. Na prsou mu spočívá řád Zlatého rouna, na hlavě baret se zdviženým okrajem.

Jak ukazuje baret i kabátec, je celý kroj německý, jaký tehdy začali nosit hlavně velmoži. Na rozdíl od španělského pláštíku má rukávy a také úzké a dlouhé kalhoty se jinde v Evropě v té době nevyskytovaly. Obut je do střevíců se špičkou a v pravé ruce drží po španělském způsobu rukavičky. Sklání hlavu a jak se zdá, nemá své choti nikterak za zlé, že tak velice zklamala jeho naděje. Neboť se chtěl sice zprvu stát českým králem právem dědickým, podle starých smluv mezi rody lucemburským a habsburským, ale hlavně díky svému manželství s Annou, dcerou krále Vladislava Jagellonského.

První důvod jsme mu neuznali, neboť dědické smlouvy zrušil už římský císař Bedřich III, a druhý také ne. Princezna Anna byla totiž prodána před smrtí otcovou a bratrovou, takže podle tehdejšího českého práva nemohla – „jsouc vybyta“ – dědit; dědictví bylo možno uplatňovat vždy jenom dopředu a nikdy zpět. Potom jsme však ustanovili volební výbor a jak praví Staré letopisy české – „ty všecky osoby, učinivše přísahu, volily krále a vyhlásily ho na tu přísahu ve středu před sv. Šimonem a Judou, apoštoly božími, ve veliké světnici přede vší obcí, a vyhlásil Jeho Milost pan purkrabí pražský na Hradě pražském, a to arciknížete rakouského Jeho Milost knížete Ferdinanda. A tu byl ode vší obce velice vděčně přijat a hned potom do kostela šli a Te Deum laudamus zpívali a z děl stříleli, chválíce Pána Boha za to, že již pána a krále mají.“

Čili, zvolili jsme ho za krále sami a dodnes je nejasné, proč jsme se s ním před tím tak malicherně hádali Při tom jsme měli na vybranou i kandidáty domácí, jako například Zdeňka Lva z Rožmitálu a z Blatné a Vojtěcha z Pernštějna, takže naprosto neobstojí tvrzení, že „z nouze každej Ferda dobrej“. Vyskytly se i hlasy, abychom zvolili rodilého Čecha nebo alespoň někoho, kdo by česky uměl a mohl nám poroučet v mateřštině. Nakonec jsme však vybrali Ferdinanda, který sice mluvil španělsky (jak by ne, když se ve Španělsku narodil), francouzsky, italsky, německy, vlámsky a latinsky, jenom ta čeština mu jaksi nešla a nikdy se jí nenaučil.

Ferdinand slavnostně odpřísáhl, že bude zachovávat svobody země a za veliké slávy byl v Praze korunován olomouckým biskupem Stanislavem Thurzem. Potom samozřejmě „maje dětí moho a chtěje se ukazovati jako slavný král, znamenité útraty na to vedl. A ježto mimo Křivoklát a Poděbrady nic svého vlastního v Království českém neměl, musil všelijak od mnoha let mysliti na to, kudy a kterak by mohl k nějakým důchodům přijíti, z čeho by mohl se svými dětmi živ býti a se vydržovati.“ Nu – na to až dosud každý panovník vždycky přišel, a nebylo proto důvodu, aby na to nepřišel i Ferdinand. Nejprve „přisliboval, připovídal, hory i doly sliboval“, až Pražané i ostatní města uvěřili, že jeho slova „nikdy nepůjdou nazpátek“, a v tu hodinu hned mocí sáhl, všecky statky jim pobral a naposledy je všechny o čest, některé pak z nich i o hrdla připravil. A posadiv se v svém majestátu „na tom prkenném placu, velmi škaredě na Pražany hleděl“.

Za ty peníze, které takto bohulibým způsobem získal, dal postavit letohrádek, nejčistší renesanční stavbu mimo Itálii. Věnoval jej své choti, která na zmíněném reliéfu stojí vpravo proti němu v dlouhém řasnatém rouchu, s dlouhými prošívanými rukávy. Přes ramena má přehoz, splývající vzadu až k zemi. Na prsou má křížek. Hlava, rovněž s baretem se zdviženým okrajem, je nakloněna vpřed. Vlasy vzadu jsou spoutány jedinou italskou částí oděvu, síťkou na způsob mužského calotte. Ostatní šat je rovněž německý. Nataženou pravicí přijímá královna větvičku s fíky, levicí si přidržuje pravý přední cíp pláštíku.

Před ní běží malý chundelatý psík.

Kompozice dvou vertikálních hmot po stranách reliéfní plochy je jednoduchá, ale – jak soudí A. Mihulka – pro dekoraci fasády velmi účinná. Uspořádání osob je doplněno skupinami stromů na okrajích, spojených dole naznačeným terénem. Kompozice linií nohou a zvlášť rukou, jež vyjadřují akci podávání a přijímání větévky, je celkem symetrická a dostředná a jejím opěrným centrem je kolmo stojící snítka. Také skloněné hlavy královským manželů (Ferdinandova vyjadřuje účtu a je níže) směřují k tomuto středu. Obličej králův zachovává (stejně jako obličej jeho choti) základní znaky podoby a jeho vyholené tváře svědčí o tom, že reliéf byl zhotoven před rokem 1574. Po tomto datu si totiž nechal narůst na znamení smutku nad úmrtím královny plnovous.

Zpívající fontána, jejíž bronzové tvary znějí tichou a líbeznou melodií

Smutek mu ovšem nijak nebránil, aby „nad řádem a právem a aby se žádnému v ničem nic neubližovalo, ruku svou milostivou držeti ráčila vpravdě toho času byl tak čistý v Království českém řád, že se v pekle – kde není žádný řád, ale ustavičný strach – snad lepší řád zachovává. Neboť kdo koho o hrdlo, o poctivost, o statek chtěl připraviti, toliko aby se s pouhou a lživou žalobou na někoho utekl, tehdy hned ten a takový byl beze všeho slyšení vzat, vsazen, zmučen a naposledy opraven. Ten a takový řád a milé právo se na ten čas v Čechách drželo.“

Při všem tom smutku se tedy, jak nám píše učený bakalář a radní písař Starého Města Sixt z Ottersdortu (Acta zrum gestaurum), Ferdinand držel velice statečně.

Královský letohrádek, kterému se právě podle tohoto reliéfu začalo říkat letohrádek královny Anny, je nejen současný se slohově totožnými stavbami v Itálii, ale svou tendencí je dokonce předběhl. Jako dvorská stavba se vymyká domácím měřítkům a zařazuje se mezi stavby mezinárodního významu. Je první stavbou vyspělé vlašské renesance ve střední Evropě. Stojí v Praze v Královské zahradě a před ní, ve středu giardinetta, je od roku 1571 bronzová Zpívající fontána. Ulil ji mistr Jaroš (ve spolupráci s Vavřincem Křičkou, Hansem Peysserem a Wolfem Hofpruckerem) a kalich její nádrže, do kterého vrhají andílci tenké proudy vody, skutečně zpívá a vytváří uprostřed velkoměsta jeden z mála koutů, kde lze ještě snít.

Arkáda – překlenutí podpor oblouky, vymezující prostor zpravidla jednostranně otevřený

Calotte – kněžská čepička

Giardinetto – náročně řešená renesanční zahrada, většinou s ornamentálním zimostrázovým parterem, často též s fontánou a altánkem

Kompozice – uspořádání určitých prvků celku (uměleckého díla)

Meandr – (ve výtvarném umění) – ornament tvořený souvislou, pravoúhle zalamovanou linií

Reliéf – tvar vystupující ze základní hmoty; plastickou formou vytváří ilusi třetího rozměru

Te Deum laudamus – Tebe, Bože, chválím – počátek církevního chvalozpěvu

Jedné dala věčnost bible, druhé umění Petra Brandla. A tak se před Maří Magdalénou skloníme i my, třebaže byla v obou případech spíše hrdinkou plného života než ženou, odříkající se světských rozkoší.

Žena a hřích

Matematická rovnice o dvou neznámých veličinách

Jež se v ničemu nerovnají

Nevyrovnatelná rovnice

Nad kterou se zastavují kybernetické stroje

Plus i minus ztrácejí hodnotu

Hřích a žena

L. Cahya

KAŽDÝ SE PŘED TEBOU SKLONÍ

ABYCH NAVÁZAL ještě na slova ze Starého zákona, neboť verše tuniského básníka podávají situaci poněkud kuse, musím dodat, že první polovina té rovnice šla prvního dne po sobotě časně ráno k hrobu. Uzřela odvalený kámen, nějak se jí to nezdálo a běžela k Šimonovi Petrovi řvouc: „Vzali Pána z hrobu a nevíme, kde jej položili.“ Ten se šel podívat, uzřel a uvěřil, neboť ještě neznal Písma, že měl z mrtvých vstáti, a odešel. Ale Marie zůstala u hrobu a plakala, obrátila se zpátky a uzřela Ježíše an stojí, ale nevěděla že je to on. „Ženo, co pláčeš? Koho hledáš?“ oslovil ji a ona myslila, že je to zahradník. Když ji však oslovil jménem, poznala ho.

Potom následuje zmínka o těch sedmi ďáblech, a proto bývá Marie Magdaléna ztotožňována s hříšnou ženou v domě Šimonově. Tak se její jméno stalo symbolem pro kajícnici. Těch sedm ďáblů mohlo být jednak sedm hlavních hříchů, ovšem to se zdá na jedinou bytost, byť by to i byla žena, trochu příliš. Mohlo jich být ovšem i méně, ale protože je sedmička číslem posvátným (stánek úmluvy měl sedmiramenný svícen, Peršané sedm duchů zlých a sedm dobrých, sem je archandělů, sedm skutků milosrdenství, sedm týdnů postu před velikonocemi, sedm slov promluvil Spasitel a kříži, mohamedáni přijdou po smrti do sedmého nebe, Indové mají sedm riffů, sedmihlavého draka, sedm jazyků boha Agni a sedm růží slunci), proto jí snad dějiny ty hříchy tak trochu znásobily.

Ediční poznámka

Debut Jana Šmída (1921–2002) s více než slibným názvem Čtyři stupně nad rovníkem vyšel v roce 1967 v nakladatelství Odeon, v redakci krásné literatury. Až do této chvíle to bylo zároveň vydání poslední, byť v nákladu 5 200 výtisků. Do jaké míry v Odeonu věděli, že autorem není Brazilčan používající jméno Jaime Pessoa, ale ten, koho v knize uvádějí jako překladatele, se neví. Každopádně text na obálce, jakožto v doslovu nastíněný příběh o rukopisu nabídnutém před lety jednomu pražskému nakladatelství, v němž nevyšel, avšak za čas se objevil v časopisu Světová literatura a posléze v redakci Odeonu jako překlad, působí hodně věrohodně. Redakční text doslovu dodává: „Dohady mohou být různé, překvapení nejsou vyloučena. V textu je mnoho náznaků, svědčících o autorově evropském původu.“

Uplynulo bezmála 50 let od Šmídova vstupu na literární scénu a držitel autorských práv k jeho dílu, jež si udrželo i přes propast času vysokou literární úroveň, dává svolení k uvedení věcí na pravou míru. Dodejme, že pod pseudonymem Jaime Pessoa Jan Šmíd vydává o dva roky později ještě prózu Město bez moře. Až v roce 1972 u Zapomenutých krás vlasti můžeme na obálce číst skutečné jméno autora.

Text jeho prvotiny jsme nově přehlédli a přizpůsobili dnešním jazykovým pravidlům.

M. H.

Nedávno také vyšlo...

Miroslav Fišmeister / DVOJÍ DECH / ISBN 978-80-7487-000-2 / Počet stran 80 / Formát 118x164 / Vazba brož. / Cena 150 Kč

Fišmeisterova devátá sbírka má opět rysy jako ty předchozí: „je plachá, niterná, důvěrná a vstřícná k čistému vidění dětí a Božích bláznů“ (J. E. Frič), umí vtáhnout čtenáře do svébytného světa. Miroslav Fišmeister se tu projevuje jako autor drobných, leč pregnantně přesných poetických záseků, jako onen pověstný „virtuos hravého neklidu“.

Jana Tesaříková / LEŤ, VOLAVKO! CHVÍLE S JIŘINOU JIRÁSKOVOU / ISBN 978-80-87631-95-9 / Počet stran 72 / Formát 115x195 / Vazba brož. / Cena 159 Kč

Vznik citové vazby mezi dvěma ženami, kterým osud dopřál strávit spolu jen několik dní. Vývoj vzájemné důvěry a odhalování vnitřních já. Autorka zachycuje nesmazatelné okamžiky s velkou českou herečkou a ukazuje ji v roli napsané životem. Přesto, že její tělo bylo sužováno těžkou chorobou, navrch měla citlivá duše.

Štěpán Příkazský / AMERIKÁN Z LUŽIC / ISBN 978-80-7487-007-1 / Počet stran 224 / Formát 125 x 190 / Vazba váz. / Cena 299 Kč

Vzpomínková kniha „posledního slováckého gajdoše“, jak byl Štěpán Příkazský (1902–1993), výrazná osobnost Podluží, často titulován, přináší jeho slovy vyprávěný příběh šohaje, kterého nešťastná láska vyštvala do Argentiny. Tam poznává legendární cestovatelskou dvojici Hanzelku a Zikmunda (jejich návštěva mezi krajany v pamětech nemůže chybět). Oba o jeho osudu píší záhy celou jednu kapitolu do svého veleúspěšného opusu Tam za řekou je Argentina. Příkazský nejprve popisuje dvacet let na Podluží, dětství, mládí a jinošství prožité v Lužicích a Mikulčicích, poté nelehký život vystěhovalce na jihoamerickém kontinentě. V knize, jež končí návratem rodiny do Československa v roce 1950, tak zachycuje více než polovinu minulého století.

Viktor Labský / DRAKKAR / ISBN 978-80-7487-009-5 / Počet stran 172 / Formát 125 x 190 / Vazba váz. / Cena 220 Kč

Dobrodružná novela pro mládež. Hlavními hrdiny jsou dva čtrnáctiletí vikingští hoši, jeden svobodný a druhý otrok. Navzdory zákazu jdou lovit ryby daleko do hor. Když se příští den vrátí, zjistí, že jejich osada byla vyvražděna. Zdá se, že i oni sami jsou tak odsouzeni k záhubě, neboť jsou bez prostředků a blíží se severská zima. Doprovodné kresby Petra Horáčka navazují na burianovskou tradici české knižní ilustrace.

Naše e-knihy je možné zakoupit v aplikaci pro iPad Carpe Diem Online (App Store) a na webové adrese: http//:eshop.carpe.cz

Jan Šmíd

Zapomenuté krásy vlasti

Vydalo nakladatelství Carpe diem

jako svou 359. publikaci

v Brumovicích roku 2016

Vydání první (v Carpe diem)

www.carpe.cz

Elektronické knihy pro iPad, doplněné filmy, koncertními záznamy, záznamy divadelních představení, rozhovory, autorským čtením, záznamy z archivů, fotografiemi a dalším bohatým multimediálním obsahem, najdete v aplikaci App Storu Carpe Diem Online.

Knihy, CD, DVD a e-knihy Carpe diem včetně multimediálních, jež doplňují filmy a koncerty, pro čtečky, tablety a počítače naleznete na webu http://eshop.carpe.cz.

ISBN 978-80-7487-117-7 (pdf)

ISBN 978-80-7487-118-4 (epub)

ISBN 978-80-7487-119-1 (mobi)

Table of Contents

O knize

O autorovi

Úvodem

VĚTVIČKA FÍKU DO RUKOU DÁMY

KAŽDÝ SE PŘED TEBOU SKLONÍ