Martin Kopecký

Zákon

o místním referendu

Komentář

Vzor citace: KOPECKÝ, M. Zákon o místním referendu. Komentář. Praha: Wolters Kluwer ČR, a. s., 2016. 248 s.

Právní stav publikace je k 1. 5. 2016.

© doc. JUDr. Martin Kopecký, CSc., 2016

ISBN 978-80-7552-280-1 (brož.)

ISBN 978-80-7552-281-8 (e-pub)

SEZNAM ZKRATEK

Zkratky právních předpisů a mezinárodních smluv

Charta místní samosprávy

Evropská charta místní samosprávy, vyhlášená sdělením Ministerstva zahraničních věcí č. 181/1999 Sb., o přijetí Evropské charty místní samosprávy

krajské zřízení

zák. č. 129/2000 Sb., o krajích (krajské zřízení)

Listina

Listina základních práv a svobod, vyhlášená usnesením předsednictva České národní rady č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky

Listina EU

Listina základních práv Evropské unie

obč. zák.

zák. č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

obecní zřízení

zák. č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení)

zák. o přestupcích

zák. České národní rady č. 200/1990 Sb., o přestupcích

spr. řád

zák. č. 500/2004 Sb., správní řád

s. ř. s.

zák. č. 150/2002 Sb., soudní řád správní

stavební zákon

zák. č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon)

tr. řád

zák. č. 141/1961 Sb., o trestním řízení (trestní řád)

tr. zákoník

zák. č. 40/2009 Sb., trestní zákoník

Ústava

ústavní zák. České národní rady č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky

Ústava ČSFR

ústavní zák. č. 100/1960 Sb., Ústava Československé socialistické republiky, ve znění pozdějších předpisů

vol. zast. ob.

zák. č. 491/2001 Sb., o volbách do zastupitelstev obcí a o změně některých zákonů

zák. o hl. m. Praze

zák. č. 131/2000 Sb., o hlavním městě Praze

zák. práce

zák. č. 262/2006 Sb., zákoník práce

zák. míst. ref.[1]

zák. č. 22/2004 Sb., o místním referendu a o změně některých zákonů

zák. o ÚS

zák. č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu

Další zkratky

ČR

Česká republika

ČSFR

Česká a Slovenská Federativní Republika

ČÚZK

Český úřad zeměměřický a katastrální

EU

Evropská unie

KS

Krajský soud

MS

Městský soud

MV

Ministerstvo vnitra

NS

Nejvyšší soud

NSS

Nejvyšší správní soud

ÚS

Ústavní soud

[1] Při odkazech na ustanovení zákona č. 22/2004 Sb., o místním referendu a o změně některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů, se zásadně žádná zkratka neužívá, s výjimkou případů, kdy je třeba pro lepší pochopení upozornit na to, že se odkazuje na tento zákon.

SEZNAM PŘEDPISŮ CITOVANÝCH V KOMENTÁŘI2, 3

Mezinárodní pakt o občanských a politických právech, vyhlášený vyhláškou ministra zahraničních věcí č. 120/1976 Sb.

Evropská charta místní samosprávy, vyhlášená sdělením Ministerstva zahraničních věcí č. 181/1999 Sb., o přijetí Evropské charty místní samosprávy

Listina základních práv Evropské unie

směrnice Rady 94/80/ES z 19. 12. 1994, kterou se stanoví pravidla pro výkon práva volit a práva být volen v obecních volbách pro občany Unie s bydlištěm v členském státě, jehož nejsou státními příslušníky

ústavní zák. č. 100/1960 Sb., Ústava Československé socialistické republiky, ve znění pozdějších předpisů

ústavní zák. České národní rady č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky

Listina základních práv a svobod, vyhlášená usnesením předsednictva České národní rady č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky

ústavní zák. č. 110/1998 Sb., o bezpečnosti České republiky

zák. č. 141/1961 Sb., o trestním řízení (trestní řád)

zák. České národní rady č. 200/1990 Sb., o přestupcích

zák. č. 150/2002 Sb., soudní řád správní

zák. č. 500/2004 Sb., správní řád

zák. č. 262/2006 Sb., zákoník práce

zák. č. 40/2009 Sb., trestní zákoník

zák. č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

zák. č. 292/2013 Sb., o zvláštních řízeních soudních

zák. č. 20/1966 Sb., o péči o zdraví lidu

zák. č. 85/1990 Sb., o právu petičním

zák. České národní rady č. 565/1990 Sb., o místních poplatcích

zák. č. 182/1993 Sb., o Ústavním soudu

zák. č. 90/1995 Sb., o jednacím řádu Poslanecké sněmovny

zák. č. 247/1995 Sb., o volbách do Parlamentu České republiky

zák. č. 111/1998 Sb., o vysokých školách

zák. č. 107/1999 Sb., o jednacím řádu Senátu

zák. č. 169/1999 Sb., o výkonu trestu odnětí svobody

zák. č. 221/1999 Sb., o vojácích z povolání

zák. č. 326/1999 Sb., o pobytu cizinců na území České republiky a o změně některých zákonů

zák. č. 328/1999 Sb., o občanských průkazech

zák. č. 329/1999 Sb., o cestovních dokladech

zák. č. 46/2000 Sb., o právech a povinnostech při vydávání periodického tisku a o změně některých dalších zákonů (tiskový zákon)

zák. č. 61/2000 Sb., o námořní plavbě

zák. č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení)

zák. č. 129/2000 Sb., o krajích (krajské zřízení)

zák. č. 130/2000 Sb., o volbách do zastupitelstev krajů

zák. č. 131/2000 Sb., o hlavním městě Praze

zák. č. 133/2000 Sb., o evidenci obyvatel a rodných číslech a o změně některých zákonů (zákon o evidenci obyvatel)

zák. č. 227/2000 Sb., o elektronickém podpisu a o změně dalších zákonů (zákon o elektronickém podpisu)

zák. č. 245/2000 Sb., o státních svátcích, o ostatních svátcích, o významných dnech a o dnech pracovního klidu

zák. č. 250/2000 Sb., o rozpočtových pravidlech územních rozpočtů

zák. č. 258/2000 Sb., o ochraně veřejného zdraví

zák. č. 273/2001 Sb., o právech příslušníků národnostních menšin a o změně některých zákonů

zák. č. 352/2001 Sb., o užívání státních symbolů České republiky

zák. č. 491/2001 Sb., o volbách do zastupitelstev obcí a o změně některých zákonů

zák. č. 62/2003 Sb., o volbách do Evropského parlamentu

zák. č. 22/2004 Sb., o místním referendu a o změně některých zákonů

zák. č. 561/2004 Sb., o předškolním, základním, středním, vyšším odborném a jiném vzdělávání (školský zákon)

zák. č. 585/2004 Sb., o branné povinnosti a jejím zajišťování (branný zákon)

zák. č. 379/2005 Sb., o opatřeních k ochraně před škodami působenými tabákovými výrobky, alkoholem a jinými návykovými látkami

zák. č. 183/2006 Sb., o územním plánování a stavebním řádu (stavební zákon)

zák. č. 300/2008 Sb., o elektronických úkonech a autorizované konverzi dokumentů

zák. č. 111/2009 Sb., o základních registrech

zák. č. 118/2010 Sb., o krajském referendu

zák. č. 372/2011 Sb., o zdravotních službách a podmínkách jejich poskytování (zákon o zdravotních službách)

zák. č. 275/2012 Sb., o volbě prezidenta republiky

nařízení vlády č. 567/2006 Sb., o minimální mzdě, o nejnižších úrovních zaručené mzdy, o vymezení ztíženého pracovního prostředí a o výši příplatku ke mzdě za práci ve ztíženém pracovním prostředí

[2] Předpisy jsou řazeny v pořadí:

– mezinárodní smlouvy,

– právní předpisy Evropské unie,

– ústavní zákony,

– kodexy,

– zákony,

– ostatní právní předpisy.

[3] Pokud není uvedeno jinak, jsou všechny předpisy uvedené v textu citovány ve znění pozdějších předpisů.

ÚVOD

Česká republika a i státní útvary, které byly na jejím území dříve, je zemí, v níž se uplatňuje zastupitelská demokracie a její protipól, demokracie přímá, zde zatím tradici nemá. K tomu, aby mohl lid vykonávat státní moc přímo, například formou celostátního referenda, by podle Ústavy České republiky bylo nezbytné přijmout ústavní zákon, což se zatím s výjimkou ústavního zákona č. 515/2002 Sb., o referendu o přistoupení České republiky k Evropské unii, nestalo. V době odevzdání rukopisu tohoto komentáře byl návrh ústavního zákona o celostátním referendu v legislativním procesu v Parlamentu České republiky.

Jinak je to s referendy na úrovni místní. Prvním zákonem, který umožňoval konání místního referenda, byl zákon České národní rady č. 298/1992 Sb., o volbách do zastupitelstev v obcích a o místním referendu, který byl později nahrazen platným zákonem č. 22/2004 Sb., o místním referendu a o změně některých zákonů. Podle těchto zákonů se uskutečnila řada referend k otázkám, které místní společenství zajímaly či tížily a o kterých mohli občané obcí bezprostředně hlasovat. Proběhla rovněž řada soudních sporů, zda se konkrétní referendum může či nemůže uskutečnit. Je až překvapivé, jak značný počet soudních rozhodnutí (a to na úrovni krajských soudů rozhodujících ve správním soudnictví, od roku 2012, kdy je přípustná kasační stížnost ve věcech místního referenda, i Nejvyššího správního soudu, a rovněž Ústavního soudu) byl ve věcech místního referenda vydán. Ne vždy byla a je tato judikatura jednotná.

Postupy při vyhlašování a konání místního referenda v něčem připomínají postupy při volbách, v řadě věcí se však odlišují. Místní referenda se konají zpravidla na základě iniciativy občanů „zdola“, reprezentované přípravným výborem, a jimi prosazované názory se často odlišují od názorů a zájmů vyjádřených většinou v zastupitelském orgánu obce. Výsledek přijatý v referendu pak může zavázat zastupitelstvo a další orgány obce k určitému jednání do budoucna, které se může odchylovat od dosavadních rozhodnutí a jednání zastupitelstva.

Nelze neuvést, že v roce 2010 byl přijat rovněž zákon č. 118/2010 Sb., o krajském referendu a o změně některých zákonů. Žádné krajské referendum se však dosud neuskutečnilo.

Komentář k zákonu o místním referendu se musel vypořádat s řadou sporných míst v tomto zákoně, včetně jeho legislativně technických nedostatků, které by při pouhém formálním výkladu textu mohly vést k nejedné absurditě. Komentář je doplněn výtahy z řady soudních rozhodnutí, a to nejen uváděním jejich právních vět, ale i širším rozborem sporů týkajících se soudní ochrany ve věcech místního referenda. Čtenář tak může vidět aktuální pohled různých soudních instancí na místní referendum. Autor komentáře se pokusil ukázat na sporné a neřešené otázky spojené s konáním místního referenda a uvést vlastní přístup k nim.

Problematice místního referenda se věnovaly vedle několika časopiseckých článků i komentáře k zákonu o místním referendu, ať už šlo o komentář vydaný krátce po přijetí tohoto zákona od Tomáše Nahodila a Tomáše Říčka (Místní referendum v České republice. Praha: Linde, 2004), či o pozdější komentář Filipa Rigela (Zákon o místním referendu s komentářem a judikaturou. Praha: Leges, 2011). Zejména druhý z uváděných komentářů je i hojně citován v judikatuře. S ohledem na zvláštnosti soudní ochrany ve věcech místního referenda ve správním soudnictví se této problematice věnují i komentáře k soudnímu řádu správnímu (z poslední doby Jemelka, L., Podhrázký, M., Vetešník, P., Zavřelová, J., Bohadlo, D., Šuránek, P. Soudní řád správní. Komentář. Praha: C. H. Beck, 2013, a Potěšil, L., Brus, M., Hlouch, L., Rigel, F., Šimíček, V. Soudní řád správní. Komentář. Praha: Leges, 2014). Sám autor překládaného komentáře věnoval pozornost místnímu referendu ve své monografii Právní postavení obcí a krajů. Praha: Wolters Kluwer ČR, 2010.

autor

ZÁKON

č. 22/2004 Sb.,

ze dne 11. prosince 2003

O MÍSTNÍM REFERENDU

A O ZMĚNĚ NĚKTERÝCH ZÁKONŮ

ve znění zákonů č. 234/2006 Sb., č. 169/2008 Sb., č. 142/2012 Sb. a č. 58/2014 Sb.

Parlament se usnesl na tomto zákoně České republiky:

ČÁST PRVNÍ

MÍSTNÍ REFERENDUM

HLAVA I

OBECNÁ USTANOVENÍ

§ 1

(Předmět úpravy)

Tento zákon upravuje provádění místního referenda

a) v obci, není-li územně členěným statutárním městem, v městské části nebo v městském obvodu územně členěného statutárního města a v městské části hlavního města Prahy (dále jen „obec“),

b) na území hlavního města Prahy a na území územně členěného statutárního města (dále jen „statutární město“),

c) na území části obce, která není městskou částí nebo městským obvodem, stanoví-li tak zvláštní zákon. 1)

1) Zákon č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení), ve znění pozdějších předpisů. Zákon č. 131/2000 Sb., o hlavním městě Praze, ve znění pozdějších předpisů.

K § 1

1. Zákon č. 22/2004 Sb., o místním referendu a o změně některých zákonů, nahradil předchozí právní úpravu pro konání místního referenda – zákon České národní rady č. 298/1992 Sb., o místním referendu, jehož původní název byl „o volbách do zastupitelstev v obcích a o místním referendu“. Tento zákon byl účinný od 1. 7. 1992. Změnu v zákoně č. 298/1992 Sb. provedla s účinností od 20. 7. 1994 jeho novela – zákon č. 152/1994 Sb., o volbách do zastupitelstev v obcích a o změně a doplnění některých dalších zákonů, který vypustil z názvu zákona č. 298/1992 Sb. slova „o volbách do zastupitelstev v obcích a“.

2. Slovo „referendum“ má latinský základ, jehož českým synonymem jsou zejména spojení jako lidové hlasování, všelidové hlasování, hlasování lidu. Ustanovení § 46 Ústavní listiny Československé republiky, uvozené zákonem č. 121/1920 Sb., psalo o „hlasování lidu“, čl. 2 odst. 2 ústavního zákona č. 100/1960 Sb., Ústava České a Slovenské Federativní Republiky, ve znění ústavního zákona č. 327/1991 Sb., psalo o „lidovém hlasování (referendu)“, federální ústavní zákon č. 327/1991 Sb., o referendu, užíval označení pouze „referendum“. Platná Ústava se takovému označení vyhýbá, když v čl. 2 odst. 2 jen obsahuje normu, že „Ústavní zákon může stanovit, kdy lid vykonává státní moc přímo“. Dosud jediným ústavním zákonem, podle kterého se lidové hlasování konalo, byl ústavní zákon č. 515/2002 Sb., o referendu o přistoupení České republiky k Evropské unii a o změně ústavního zákona č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky, ve znění pozdějších ústavních zákonů, který užíval označení „referendum“. Toto jsou úpravy, které se týkaly referenda (lidového hlasování) na celostátní úrovni.

3. Referendum představuje jednu z forem přímé demokracie jako protipólu demokracie zastupitelské. V závislosti na úpravě v té které zemi spočívá referendum v hlasování a vyjádření názoru obyvatel k otázce vnitro- či mezinárodněpolitické povahy. Rozlišuje se např. mezi referendem konzultativním a referendem závazným, které je přímo závazné pro veřejné orgány, mezi referendem potvrzujícím nebo odmítajícím, mezi referendem fakultativním, které se k posouzení určité otázky konat může, a referendem obligatorním, které se k určité otázce konat musí, mezi referendem celostátním a referendy lokálními či mezi referendem vyhlášeným určitým orgánem (např. parlamentem, vládou, hlavou státu) nebo vyhlášeným na základě iniciativy obyvatel, projevené jejich požadovaným počtem.

4. Možnost konání referenda na místní úrovni u nás poprvé připustil čl. 86 odst. 3 Ústavy ČSFR (ve znění přijatém ústavním zákonem č. 294/1990 Sb.), který stanovil: „O věcech místní samosprávy rozhodují občané na obecních shromážděních nebo referendem anebo prostřednictvím zastupitelstva obce.“ Za této ústavní úpravy byl přijat výše uvedený zákon České národní rady č. 298/1992 Sb., o volbách do zastupitelstev v obcích a o místním referendu, který představoval první zákonnou úpravu pro konání místního referenda.

5. Pozdější ústavní zákon České národní rady č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky, možnost konat místní referendum ani v hlavě sedmé Územní samospráva, ani na jiném místě nezmiňuje. Naopak v čl. 101 odst. 1 Ústava uvádí, že „[o]bec je samostatně spravována zastupitelstvem“. Doslovný výklad tohoto ustanovení Ústavy by myšlenku místního referenda jako možnosti občanů přímo rozhodovat o některých záležitostech obecní samosprávy popíral. Neuvedením možnosti konat místní referendum jako formy přímého rozhodování některých záležitostí územní samosprávy se Ústava České republiky odchýlila od předchozí úpravy obsažené ve federální Ústavě ČSFR. Pro srovnání: Ústava Slovenské republiky, vyhlášená pod č. 460/1992 Sb., navázala v původním znění čl. 67 na předchozí federální ústavní úpravu, když uváděla: „Územní samospráva se uskutečňuje na shromážděních obyvatel obce, místním referendem anebo prostřednictvím orgánů obce.“

6. Ustanovení čl. 2 odst. 3 Ústavy o tom, že ústavní zákon může stanovit, kdy lid vykonává státní moc přímo, tedy že a contrario není přípustné, aby se konalo referendum v záležitosti týkající se výkonu státní moci bez zvláštního ústavního zákona, se týká jen případů výkonu státní moci, nikoli výkonu územní samosprávy. Podle čl. 21 odst. 1 Listiny, která je podle čl. 112 odst. 1 Ústavy součástí ústavního pořádku České republiky, „[o]bčané mají právo podílet se na správě věcí veřejných přímo nebo svobodnou volbou svých zástupců“. Ačkoli možnost konání místního referenda Ústava nezmiňuje a oprávnění rozhodovat ve věcech samosprávy svěřuje zastupitelstvům územních samosprávných celků (obcí a krajů – viz čl. 101 odst. 1 a 2 a čl. 104 odst. 2), interpretací čl. 21 odst. 1 Listiny dospěl Ústavní soud ČR k názoru o přípustnosti přímého rozhodování občanů formou referenda na místní úrovni.

7. Judikatura Ústavního soudu konání referenda na lokální úrovni (v rámci územních samosprávných celků) připouští, a to za podmínek, že tuto možnost rozhodování občanů připouští „běžný zákon“ (srov. např. I. ÚS 641/2000), na rozdíl od případu, kdy by mělo být referendum v záležitosti výkonu „státní moci“, které by vyžadovalo připuštění ústavním zákonem (srov. čl. 2 odst. 2 Ústavy). Podle Ústavního soudu za podmínek stanovených zákonem lze – vzhledem na čl. 21 odst. 1 Listiny – referendum ve věcech náležejících do územní samosprávy konat, existuje subjektivní veřejné právo iniciovat místní referendum, které sice samo o sobě nepožívá ochrany podle článku 21 odst. 1 Listiny (tak jako účast na již vyhlášeném referendu), je však možné se domáhat jeho ochrany před správním soudem v intencích článku 36 odst. 1 a odst. 2 Listiny (viz např. I. ÚS 4908/12).

8. S možností konat referenda na místní úrovni, umožňuje-li to v jednotlivých členských státech zákon, počítá i Charta místní samosprávy (v čl. 3 a 5).

9. Zákon č. 22/2004 Sb., o místním referendu, představuje zákonnou úpravu pro provádění referenda na místní úrovni vymezené v § 1 písm. a), b) a c), v nichž je stanoveno, v jakém územním obvodu se může místní referendum konat.

K písm. a)

10. Ustanovení zavádí autonomně pro účely zákona o místním referendu legislativní zkratku „obec“, kterou rozumí

– obec (ve smyslu obecního zřízení), která není územně členěným statutárním městem, dále

– městskou část nebo městský obvod územně členěného statutárního města a

– městskou část hlavního města Prahy.

K písm. b)

11. Ustanovení zavádí autonomně pro účely zákona o místním referendu legislativní zkratku „statutární město“, kterým rozumí:

– hlavní město Prahu a

– územně členěná statutární města.

K písm. c)

12. Místní referendum se může konat pouze na části území obce, ovšem jen stanoví-li tak zvláštní zákon. Jedná se o tyto případy:

– místní referendum o oddělení části obce v části obce, která se chce oddělit (§ 21 odst. 1 obecního zřízení),

– místní referendum o vytvoření městského obvodu nebo městské části ve statutárním městě na území statutárního města, na němž se navrhuje zřízení městského obvodu nebo městské části (§ 20 odst. 1 obecního zřízení). Místní referendum se může konat rovněž o návrhu na zrušení městského obvodu nebo městské části, to se však koná na území existujícího městského obvodu nebo městské části, tedy na území „obce“ ve smyslu § 1 písm. a) zák. míst. ref.

13. Ustanovení § 1 písm. c) odkazuje na možnost konání místního referenda na území části obce, která není městskou částí nebo městským obvodem. V případě konání místního referenda o návrhu na zrušení městského obvodu nebo městské části již z § 1 písm. a) vyplývá, že městská část nebo městský obvod územně členěného statutárního města a městská část hlavního města Prahy se označují jako „obec“, a referendum na jejich území vyplývá z § 1 písm. a) zák. míst. ref.

14. S výjimkou místního referenda o územních změnách, které se podle zvláštního zákona, tedy obecního zřízení, koná na části území dotčené části obce, nelze konat místní referendum jen na území části obce. Místním referendem konaným na území jen části obce, která není městským obvodem ani městskou částí, může být místní referendum o oddělení části obce podle § 21 odst. 1 obecního zřízení, o vytvoření městského obvodu nebo městské části ve statutárním městě podle § 20 odst. 1 obecního zřízení,

15. Vedle místního referenda, které lze provádět dle zákona o místním referendu, je upraveno i provádění krajského referenda, a to zákonem č. 118/2010 Sb., o krajském referendu a o změně některých zákonů. Krajské referendum se podle § 1 cit. zákona provádí na území vyšších územních samosprávných celků (krajů), tento zákon se však nepoužije pro případné referendum na území hlavního města Prahy, které by bylo možné provádět dle zákona o místním referendu.

Judikatura:

■ Ústavní soud pro úplnost na vysvětlenou (obiter dictum) uvádí, že je sice pravdou, že čl. 21 odst. 1 Listiny základních práv a svobod [a obdobně i čl. 25 písm. a) Mezinárodního paktu o občanských a politických právech] lze vyložit tak, že garantuje mj. i právo participace na konání místního referenda jako formy přímé účasti na správě věcí veřejných, resp. součásti výkonu práva na samosprávu. Citované ustanovení však nelze chápat tak, jako by zaručovalo i právo konání takového referenda vyvolat. Naše ústavní předpisy totiž neznají tzv. lidovou iniciativu, tj. ústavně předepsanou (a tedy i takto garantovanou) proceduru, kdy lze sebráním určitého počtu podpisů pod petici iniciovat konání referenda. (I. ÚS 641/2000)

■ Ústavní soud … ve své judikatuře (srov. usnesení ve věci sp. zn. I. ÚS 641/2000, II. ÚS 706/04, III. ÚS 40/06, …) dovodil existenci subjektivního veřejného práva iniciovat místní referendum, které sice samo o sobě nepožívá ochrany podle článku 21 odst. 1 Listiny (tak jako účast na již vyhlášeném referendu), je však možné se domáhat jeho ochrany před správním soudem v intencích článku 36 odst. 1, odst. 2 Listiny. Ústavní soud v této souvislosti hovoří o referendu „vyvolaném zdola“, na návrh tzv. přípravného výboru [§ 8 odst. 1 písm. b) č. 22/2004 Sb.], které může představovat významný demokratický kontrolní mechanismus uplatňovaný veřejností obce vůči jejím orgánům. Zastupitelstvo obce v případě, že jsou splněny všechny podmínky vyplývající ze zákona o místním referendu, má povinnost takové referendum vyhlásit, nehledě na to, zda zastupitelstvo samo jako orgán s konáním referenda k otázce navrhované přípravným výborem souhlasí či nikoli. (I. ÚS 4908/12)

■ Na území části obce, která není městskou částí ani městským obvodem, lze místní referendum konat, jen připouští-li to zvláštní zákon; jinak obecní zastupitelstvo místní referendum nevyhlásí.

… i ustanovení § 1 zák. míst. ref. kogentně vymezuje, kde lze místní referendum konat. Zákon zde zcela zřejmě vychází ze základního pravidla, že místní referendum se může konat na území obce, územně členěného statutárního města, hlavního města Prahy či v městské části nebo městskému obvodu územně členěného statutárního města nebo hlavního města Prahy. Písmeno c) prvého odstavce (Pozn. aut.: § 1 zák. míst. ref. není členěn do odstavců.) pak připouští výjimku z pravidla, že se místní referendum může konat toliko na území vyjmenovaných celků, a to pro část obce, která není městskou částí ani městským obvodem, avšak pouze za podmínky, že tak stanoví zvláštní zákon. Interpretací tohoto ustanovení nelze dospět k jinému závěru, než že na území části obce, jež nemá statut částečné správní autonomie (není správním obvodem), lze místní referendum konat, pouze připouští-li to zvláštní zákon. Takovým případem může být … situace popsaná v ustanovení § 21 zákona č. 128/2000 Sb., o obcích (obecní zřízení), upravujícím mechanismus oddělení části obce od celku. Ve všech ostatních případech je konání místního referenda přípustné pouze na území obce, městské části nebo městského obvodu. (KS Plzeň 30 Ca 59/2006-48, Sb. NSS 964/2006)

Související ustanovení:

§ 6 – přípustnost místního referenda, § 7 – nepřípustnost konání místního referenda, § 8 – konání místního referenda, § 48 – platnost a závaznost místního referenda, § 49 – závaznost místního referenda pro zastupitelstvo a další orgány

Související předpisy:

Ústava, – čl. 21 Listiny, – čl. 3 a 5 Charty místní samosprávy, – obecní zřízení, – zák. o hl. m. Praze, – krajské zřízení, – zákon č. 118/2010 Sb., o krajském referendu

Literatura:

KOPECKÝ, M. Právní postavení obcí a krajů – základy komunálního práva. Praha: Wolters Kluwer, 2010.

PAVLÍČEK, V. a kol. Ústavní právo a státověda. I. díl. Obecná státověda. Praha: Linde, 1998, opravený dotisk 2007.

§ 2

(Oprávněná osoba)

Právo hlasovat v místním referendu má každá osoba, která má právo volit do zastupitelstva obce2) (dále jen „oprávněná osoba“).

2) § 4 zákona č. 491/2001 Sb., o volbách do zastupitelstev obcí a o změně některých zákonů.

K § 2

1. Právo hlasovat v místním referendu náleží té fyzické osobě, která má podle zvláštní právní úpravy právo volit do zastupitelstva obce, tedy náleží jí aktivní volební právo volit členy zastupitelstva obce.

2. Podle § 16 odst. 2 písm. b) obecního zřízení má občan obce, který dosáhl věku 18 let, právo hlasovat v místním referendu za podmínek stanovených zvláštním zákonem. Podle § 17 obecního zřízení má oprávnění uvedená v § 16 i fyzická osoba, která dosáhla věku 18 let, je cizím státním občanem a je v obci hlášena k trvalému pobytu, stanoví-li tak mezinárodní smlouva, kterou je Česká republika vázána a která byla vyhlášena. Podobně podle § 7 písm. b) zák. o hl. m. Praze má občan hlavního města Prahy právo hlasovat v místním referendu konaném na území hlavního města Prahy, jehož předmětem jsou záležitosti spadající do samostatné působnosti hlavního města Prahy, za podmínek stanovených zákonem a podle § 8 písm. b) zák. o hl. m. Praze občan městské části hlavního města Prahy, který dosáhl věku 18 let, má právo hlasovat v místním referendu, jehož předmětem jsou záležitosti spadající do samostatné působnosti městské části, za podmínek stanovených zvláštním právním předpisem. Tato oprávnění občana hlavního města Prahy a občana městské části má podle § 9 odst. 1 zák. o hl. m. Praze i fyzická osoba, která dosáhla věku 18 let, je cizím státním občanem a je hlášena k trvalému pobytu v hlavním městě Praze nebo městské části, stanoví-li tak mezinárodní smlouva, kterou je ČR vázána a která byla vyhlášena.

3. Okruh fyzických osob oprávněných hlasovat v místním referendu je dán okruhem osob oprávněných volit do

a) zastupitelstva obce (dle obecního zřízení), včetně statutárního města (dle obecního zřízení) nebo hlavního města Prahy, půjde-li o místní referendum na území obce, statutárního města nebo hlavního města Prahy nebo o místní referendum na území podle § 1 písm. c) zák. míst. ref., tedy o referendum na území části obce včetně statutárního města, která není městskou částí nebo městským obvodem, stanoví-li tak zvláštní zákon (půjde-li o místní referendum předvídané v § 21 odst. 1 obecního zřízení o oddělení části obce v části obce, která se chce oddělit, nebo o místní referendum předvídané v § 20 odst. 1 obecního zřízení o vytvoření městského obvodu nebo městské části ve statutárním městě na území statutárního města, na němž se navrhuje zřízení městského obvodu nebo městské části);

b) zastupitelstva městské části nebo městského obvodu územně členěného statutárního města nebo zastupitelstva městské části hlavního města Prahy, půjde-li o místní referendum konané na tomto území.

4. Podle § 4 odst. 1 vol. zast. ob. má právo volit do zastupitelstva obce, města nebo hlavního města Prahy občan obce za předpokladu, že jde o státního občana ČR, který alespoň v den voleb, a konají-li se volby ve dvou dnech, druhý den voleb, dosáhl věku nejméně 18 let, je v den voleb v této obci, městě nebo v hlavním městě Praze přihlášen k trvalému pobytu, a státní občan jiného státu, který v den voleb, a konají-li se volby ve dvou dnech, druhý den voleb, dosáhl věku nejméně 18 let, je v den voleb v této obci, městě nebo hlavním městě Praze přihlášen k trvalému pobytu a jemuž právo volit přiznává mezinárodní úmluva, kterou je ČR vázána a která byla vyhlášena ve Sbírce mezinárodních smluv; do zastupitelstva městského obvodu nebo městské části města se zvláštním postavením anebo městské části hlavního města Prahy má právo volit ten volič, který je v den voleb přihlášen k trvalému pobytu v tomto městském obvodu nebo městské části.

5. Ustanovení § 4 odst. 1 vol. zast. ob. stanoví aktivní volební právo do příslušného zastupitelstva jednak občanům obce, jednak některým státním občanům jiných států. Co se týká občanů obce, § 4 odst. 1 vol. zast. ob. opakuje požadavky, které stanoví pro občanství obce obecní zřízení [občanem obce je podle § 16 odst. 1 obecního zřízení fyzická osoba, která: a) je státním občanem ČR a b) je v obci hlášena k trvalému pobytu]. Podmínkou získání volebního práva je dosažení věku, a to nejméně 18 let v den voleb, konají-li se volby ve dvou dnech, alespoň druhý den voleb. Požadavek věku oprávněné osoby se uplatní i pro případ hlasování v místním referendu. Přihlášení k trvalému pobytu občanů ČR upravuje zákon č. 133/2000 Sb., o evidenci obyvatel a rodných číslech a o změně některých zákonů (zákon o evidenci obyvatel).

6. Co se týká cizinců, podle § 4 odst. 1 vol. zast. ob. náleží aktivní volební právo státnímu občanovi cizího státu, který splňuje podmínku věku jako v případě občana obce, tj. který v den voleb, a konají-li se volby ve dvou dnech, druhý den voleb, dosáhl věku nejméně 18 let a dále splňuje podmínky, že je v den voleb v této obci, městě nebo hlavním městě Praze přihlášen k trvalému pobytu a jemuž právo volit přiznává mezinárodní úmluva, kterou je ČR vázána a která byla vyhlášena ve Sbírce mezinárodních smluv.

7. Podle čl. 40 Listiny EU má každý občan EU právo volit a být volen v obecních volbách v členském státě, v němž má bydliště, za stejných podmínek jako státní příslušník tohoto státu. Pravidla, podle kterých občané EU, kteří mají bydliště v některém členském státě, jehož nejsou státními příslušníky, v něm mohou v obecních volbách vykonávat právo volit a být volen, stanoví směrnice Rady 94/80/ES z 19. 12. 1994, kterou se stanoví pravidla pro výkon práva volit a práva být volen v obecních volbách pro občany EU s bydlištěm v členském státě, jehož nejsou státními příslušníky. Tato směrnice se v podmínkách ČR týká voleb do zastupitelstva obce, městského obvodu nebo městské části územně členěného statutárního města a městské části hlavního města Prahy (samozřejmě i zastupitelstva hl. m. Prahy, neboť hlavní město Praha je obcí). Podle čl. 3 této směrnice má každá osoba, která je k rozhodnému dni občanem EU a není státním příslušníkem členského státu bydliště, ale splňuje podmínky, které členský stát bydliště stanoví pro právo volit a být volen vlastním státním příslušníkům, právo volit a být volena v obecních volbách v tomto členském státu v souladu s touto směrnicí. Zákon č. 326/1999 Sb., o pobytu cizinců, upravuje pobyt cizinců – občanů EU – na území ČR, tedy možnost jejich bydliště na území ČR, formou přechodného pobytu (§ 87a a násl. zákona č. 326/1999 Sb.) a na základě povolení k trvalému pobytu (§ 87g a násl. zákona č. 326/1999 Sb.) – lze vyložit, že obě tyto formy pobytu zakládají dle práva EU pro občany EU aktivní a pasivní volební právo do zastupitelstev obce za stejných podmínek, jako je tomu u občanů ČR. Viz KS Brno 64 A 6/2014-20.

8. Okruh osob oprávněných hlasovat v místním referendu, odpovídající okruhu osob s aktivním volebním právem do zastupitelstva obce, popř. městské části nebo městského obvodu, je evidován ve stálém seznamu voličů a v dodatku stálého seznamu voličů, které vede podle § 28 odst. 1 vol. zast. ob. „obecní úřad“, což je podle § 6 písm. g) vol. zast. ob. legislativní zkratka pro obecní úřad, městský úřad, magistrát územně nečleněného statutárního města, úřad městské části nebo městského obvodu územně členěného statutárního města a úřad městské části hlavního města Prahy. Ve stálém seznamu voličů jsou zapsáni voliči, kteří jsou v této obci (resp. městské části nebo obvodu) přihlášeni k trvalému pobytu. Voliče, který není státním občanem České republiky, zapíše na jeho vlastní žádost obecní úřad do dodatku stálého seznamu voličů vedeného jen pro volby podle zákona o volbách do zastupitelstev obcí, jestliže tento volič prokáže státní občanství státu, jehož občanům právo volit přiznává mezinárodní úmluva, kterou je ČR vázána a která byla vyhlášena ve Sbírce mezinárodních smluv, a dále přihlášení se k trvalému pobytu v obci. Lze vyložit, že do dodatku stálého seznamu voličů se na žádost zapisují i občané jiných států EU, kterým právo volit vyplývá z práva EU, tedy čl. 40 Listiny EU a směrnice Rady 94/80/ES z 19. 12. 1994, kterou se stanoví pravidla pro výkon práva volit a práva být volen v obecních volbách pro občany EU s bydlištěm v členském státě, jehož nejsou státními příslušníky (viz výše). Z dodatku stálého seznamu voličů lze voliče vyškrtnout na jeho vlastní žádost nebo z důvodu pozbytí práva volit.

9. Podle § 28 odst. 2 vol. zast. ob. bude občan, který po sestavení stálého seznamu voličů nabude nebo pozbude práva volit, do tohoto seznamu zapsán nebo z něho vyškrtnut. Každý volič může být zapsán pouze v jednom stálém seznamu voličů nebo dodatku stálého seznamu voličů. Každý volič si může v úředních hodinách na obecním úřadě ověřit, zda je zapsán ve stálém seznamu voličů nebo dodatku stálého seznamu voličů; může požadovat doplnění údajů nebo provedení oprav. Obecní úřad je povinen do 48 hodin žadateli vyhovět nebo mu v této lhůtě písemně sdělit důvody, proč žádosti vyhovět nelze.

10. Jestliže správní orgán, který vede stálý seznam voličů [„obecní úřad“ ve smyslu podle § 6 písm. g) vol. zast. ob.], neodstraní chyby nebo nedostatky ve stálém seznamu voličů, může se osoba tím dotčená obrátit podle § 88 odst. 1 s. ř. s. na krajský soud příslušný podle sídla správního orgánu s návrhem na vydání rozhodnutí o provedení opravy nebo doplnění seznamu nebo jeho dodatku. Aktivní legitimaci k podání návrhu k soudu na ochranu před neodstraněním chyb nebo nedostatků ve stálém seznamu voličů a jeho dodatku podle § 88 odst. 1 s. ř. s. nemá pouze volič (osoba, která má právo volit) proti svému nezapsání do stálého seznamu voličů nebo jeho dodatku, ale i jiná dotčená osoba (např. jiný volič proti tomu, že je neoprávněně zapsána jiná osoba).

11. Podle § 28 odst. 4 vol. zast. ob. obecní úřad dva dny přede dnem voleb „seznam“, tedy stálý seznam voličů a jeho dodatek, v 16.00 hodin uzavře. Okrskovým volebním komisím předá výpisy ze seznamu, které obsahují soupis voličů oprávněných volit v jejich volebním okrsku; výpisy ze seznamu obsahují poznámku, že u voliče nastala překážka ve výkonu volebního práva. Lze vyložit, že toto pravidlo se uplatní i v případě místního referenda, s tím, že výpisy ze seznamu se předávají okrskovým komisím.

12. Podmínka trvalého pobytu v obci, resp. městské části nebo městském obvodu, která je podle zákona o volbách do zastupitelstev obcí podmínkou aktivního volebního práva (rovněž pasivního, ale to pro účely výkladu zákona o místním referendu není podstatné), musí být splněna v den konání místního referenda. Teoreticky by postačovalo, pokud by se místní referendum konalo současně s volbami uvedenými v § 5 odst. 1 delší dobu (dva dny), aby měla osoba zde trvalý pobyt až v druhý den konání místního referenda, když prvního dne by však nemohla hlasovat.

13. I pro případy konání místního referenda nelze vyloučit situace, známé z voleb do zastupitelstev v některých, zejména menších obcích, spočívající v účelových změnách trvalého pobytu z důvodu, aby jediným cílem formálního přihlášení se k trvalému pobytu byl vznik práva hlasovat v místním referendu či aktivního volebního práva, aniž by osoba, která tak činí, měla jiný faktický vztah k územnímu společenství. Právní úprava sice nestanoví žádné omezení týkající se trvalého pobytu a nevyžaduje, s výjimkou souhlasu oprávněné osoby s ohlášením změny trvalého pobytu [neohlašuje-li změnu vlastník domu nebo bytu nebo osoba oprávněná takový objekt užívat – viz § 10 odst. 6 písm. c) zákona č. 133/2000 Sb., o evidenci obyvatel], nějaké další podmínky ve vztahu k bydlišti, které by osoba byla povinna splnit, než se k trvalému pobytu v obci přihlásí. Jak konstatoval Ústavní soud mj. v nálezech Pl. ÚS 59/10, Pl. ÚS 6/11 a Pl. ÚS 38/11, je zmanipulování voleb obstaráním hlasů formálních voličů z tohoto důvodu relativně snadné, podle Ústavního soudu lze těmto praktikám do jisté míry předejít ve fázi sestavování seznamu voličů tím, že osoby hlášené k trvalému pobytu toliko formálně z něho budou vyškrtnuty, přičemž je pak na nich se takovému úkonu příslušnými prostředky bránit (viz § 28 odst. 2 vol. zast. ob. – možnost požadovat, aby obecní úřad doplnil údaje nebo provedl opravu ve stálém seznamu voličů nebo jeho dodatku, § 88 odst. 1 s. ř. s. – ochrana ve věcech seznamu voličů ve správním soudnictví). Tyto závěry lze převzít i v zájmu regulérního konání místního referenda, aby se ztížila manipulace s jeho výsledky hlasováním osob, které se jen ryze za účelem možnosti hlasovat formálně přihlásí na určité adrese k trvalému pobytu krátce před konáním místního referenda.

Judikatura:

■ Právo volit do zastupitelstva obce dává ustanovení § 4 vol. zast. ob. občanu obce za předpokladu, že je v den voleb v této obci přihlášen k trvalému pobytu. Žádné omezení týkající se trvalého pobytu není v tomto ustanovení uvedeno a Česká republika nemá ani jinde speciálně upraveny nějaké další podmínky ve vztahu k bydlišti, které by voliči byli povinni splnit, než se k trvalému pobytu v obci přihlásí. Zmanipulování voleb obstaráním hlasů formálních voličů je tedy relativně snadné. Těmto praktikám lze do jisté míry předejít ve fázi sestavování seznamu voličů tím, že osoby hlášené k trvalému pobytu toliko formálně z něho budou vyškrtnuty. Výklad, podle něhož zákon o volbách do zastupitelstev takovýto aktivní postup orgánu, který stálý seznam voličů vede, umožňuje, podporuje i možnost vyškrtnutých osob následně žádat o správní (námitkové řízení) a soudní přezkum. A odpovídá to též představě samotné Ústavy, která ve čl. 100 odst. 1 nepředpokládá ochranu práva podílet se na správě obecních záležitostí u těch, kdo se skutečným životem obce nemají objektivně nic společného. Toto je jen připomenutí jednoho z nástrojů, který lze k obraně před podobnými praktikami využít mimo rámec volebního soudnictví. Je však zřejmé, že právní úprava není dokonalá. Ústavní soud zde proto využívá příležitosti a apeluje na zákonodárce, aby uvážil, zda podmínky aktivního volebního práva do zastupitelstev obcí neupřesnit, resp. nezměnit tak, aby bylo znemožněno nebo alespoň podstatně znesnadněno zneužití stávajícího benevolentně nastaveného kritéria trvalého pobytu.

Otázka trvalého bydliště občanů je sice v obecné rovině záležitostí evidenční a nikoliv faktickou, nicméně ve věcech volebních je dle názoru Ústavního soudu nutno pojem vykládat materiálně. Přiléhavější je proto postoj zaujatý v nálezu sp. zn. Pl. ÚS 9/94, vycházející z trvalého pobytu jako stavu faktického. Tento závěr podporuje i ústavní vymezení územních samosprávných celků jako územních společenství občanů, která mají právo na samosprávu (čl. 100 odst. 1 Ústavy). Smyslem formální existence obce je, aby si její obyvatelé mohli sami spravovat své vlastní záležitosti. Činí tak prostřednictvím orgánů obce. Proto také oprávnění tyto orgány vytvářet je podmíněno faktickým poutem obyvatele – voliče k obci. O existenci tohoto pouta nesvědčí sama subjektivní vůle osoby v podobě zápisu mezi občany obce, ale musí být odpovídajícím způsobem objektivně vyjádřena. V situaci, kdy je trvalý pobyt rozhodujícím kritériem pro vznik aktivního i pasivního volebního práva do orgánů samosprávy obce, je třeba vzhledem k závažnosti možných dopadů pečlivě zkoumat i skutečnost, zda přihlášení nebylo zcela účelovým jednáním, jehož jediným cílem byl právě vznik aktivního volebního práva, tedy jednáním obcházejícím volební zákon. Právo na zvolení si trvalého pobytu dle § 10 zákona o evidenci obyvatel je sice subjektivně veřejným právem, vymahatelným ve správním soudnictví, které je odvozeno od práva na svobodu pohybu a pobytu. Ovšem není důvod jej bez dalšího upřednostnit před právem občanů územního společenství, aby se na jeho samosprávě podíleli pouze ti, kdo do tohoto společenství skutečně patří. Nelze pominout specifika voleb do zastupitelstev obcí, ve kterých na rozdíl kupř. od voleb do zastupitelstev krajů, vzhledem k jejich velikosti i počtu voličů, nepochybně hrozí, že hromadnou účelovou změnou trvalého pobytu před konáním voleb může dojít k nežádoucímu ovlivňování volebních výsledků. Krom toho svoboda pohybu a pobytu znamená svobodu se kdekoliv usadit a žít tam, nikoli svobodu být hlášen k trvalému pobytu v místě dle svého výběru a účastnit se zde komunálních voleb. (Pl. ÚS 6/11)

■ S ohledem na význam voleb v demokratické společnosti a z něho vyplývající presumpci jejich ústavnosti a zákonnosti, je třeba zdůraznit, že neplatnost voleb může způsobit jen takové závažné porušení volebního zákona, které zpochybňuje výsledky voleb a které odůvodněně vyvolává pochybnost o tom, zda volby a jejich výsledky jsou projevem skutečné vůle voličů.

Česká republika nemá speciálně upraveny jiné podmínky ve vztahu k bydlišti, které by voliči byli povinni splnit, než přihlášení se k trvalému pobytu v obci. I přes tuto skutečnost při posuzování předmětného návrhu podaného na vyslovení neplatnosti voleb, za účelem ochrany zájmu voličů na správném provádění voleb, je nezbytné posoudit, zda posuzovaná praktika, v tomto konkrétním případě přihlášení se více osob k trvalému pobytu těsně před komunálními volbami na určitou adresu spjatou s vlastnickými právy s konkrétními kandidáty, měla reálný vliv na to, jakého volebního výsledku dosáhla volební strana, která tyto kandidáty navrhla a zda zjištěná skutečnost znamenala porušení ústavních principů demokratických voleb.

Ústavní soud zastává názor, že případné „nekalé praktiky“ dle své závažnosti, mohou oslabit integritu voleb a tedy i demokracii samotnou. Proto je třeba zkoumat dopady konkrétních jednání, které by mohly mít vliv na omezení rovnosti volebního práva na konečný výsledek voleb (srov. čl. 5 a čl. 102 odst. 1 Ústavy České republiky a čl. 21 odst. 1, 3 a 4 a čl. 22 Listiny základních práv a svobod). (Pl. ÚS 59/10)

■ Ústavní soud se otázkou účelového přihlašování voličů k trvalému pobytu v obci v minulosti zabýval již ve dvou nálezech, a to sp. zn. Pl. ÚS 59/10 a sp. zn. Pl. ÚS 6/11. V situaci, kdy je trvalý pobyt rozhodujícím kritériem pro vznik aktivního i pasivního volebního práva do orgánů samosprávy obce, je třeba vzhledem k závažnosti možných dopadů pečlivě zkoumat i skutečnost, zda přihlášení nebylo zcela účelovým jednáním, jehož jediným cílem byl právě vznik aktivního volebního práva, tedy jednáním obcházejícím volební zákon. V nálezu sp. zn. Pl. ÚS 6/11 navíc konstatoval, že těmto praktikám lze do jisté míry předejít ve fázi sestavování seznamu voličů tím, že osoby hlášené k trvalému pobytu toliko formálně z něho budou vyškrtnuty, přičemž je pak na nich se takovému úkonu příslušnými prostředky bránit.

Dle Ústavního soudu byl v souzeném případě parametr bezprostřednosti vyložen správně a způsobem vystihujícím specifické skutkové okolnosti tohoto konkrétního případu. Obecně se sice příčí připustit, aby pouhé prodlužování protiprávního stavu vedlo k jeho legalizaci, nicméně zde nelze odsudek učinit tak lehce. V nynějším případě musí mít úvaha, že časový odstup může změnit náhled na regulérnost voleb, rovněž svou relevanci. Zde uplynulo od pochybného jednání spočívajícího ve formálním přehlašování trvalého pobytu minimálně šest měsíců. Ve zmiňovaných nálezech sp. zn. Pl. ÚS 59/10 a sp. zn. Pl. ÚS 6/11 Ústavní soud zmiňoval, že v rámci Rady Evropy, která se otázkami volebního práva intenzívně zabývá, působí jako poradní orgán Evropská komise pro demokracii prostřednictvím práva, tzv. Benátská komise. Ta mimo jiné připravila v roce 2002 Kodex dobré praxe ve volebních záležitostech (Code of Good Practice in Electoral Matters, CDL-AD (2002)23rev. Formulovala pět základních principů, kterými jsou všeobecné, rovné, svobodné, tajné a přímé volební právo. Připustila možnost, že práva mohou podléhat určitým omezujícím podmínkám vzhledem k věku, národnosti, bydlišti či omezení, resp. zbavení práva volit a být volen. Ve vztahu k bydlišti byly stanoveny upřesňující podmínky, mimo jiné i ta, že požadované období pobytu by nemělo zásadně přesahovat šest měsíců. Požadavek bydliště by tedy dle komise neměl znamenat předpoklad žít v zemi, regionu nebo volebním obvodu značně dlouhou dobu.

Krajský soud se ovšem neomezil pouze na toto kritérium. K závěru o regulérnosti voleb se přiklonil až po porovnání požadavku na provedení formálně bezvadných voleb s právem na řádně fungující samosprávu v obci. Ústavní soud k tomu dodává, že jednotlivá základní práva je – v obecné rovině – zapotřebí hodnotit podle principu vyváženosti, jelikož v konkrétním případě by absolutizací jednoho základního práva mohlo zároveň dojít k současnému porušení základního práva jiného (typicky např. vztah mezi právem na ochranu osobnosti a právem na svobodu projevu). Princip vzájemné vyváženosti některých základních práv a svobod je odrazem nutné vyváženosti jednotlivých individuálních a kolektivních zájmů, mezi kterými existuje (či může existovat) potencionální či otevřené napětí a jehož projevem může být akcentování ochrany jednoho či druhého základního práva. (Pl. ÚS 38/11)

■ Obecní úřad má povinnost zapsat do dodatku stálého seznamu voličů vedeného pro volby do zastupitelstev obcí každého občana jiného členského státu Evropské unie, který o to požádal, a to při splnění zákonných podmínek (vyplývajících z § 4 vol. zast. ob.), s tím, že postačí namísto splnění podmínky přihlášení se k trvalému pobytu též přihlášení se k přechodnému pobytu v příslušné obci. (KS Brno 64 A 6/2014-20, Sb. NSS 3161/2014)

Související ustanovení:

§ 1 – předmět úpravy, § 3 – hlasovací právo, § 4 – překážky ve výkonu práva hlasovat v místním referendu, § 5 – den a doba hlasování v místním referendu

Související předpisy:

čl. 21 Listiny, – § 88 s. ř. s., – § 10–12 zákona č. 133/2000 Sb., o evidenci obyvatel, – § 64a–87aa zákona č. 326/1999 Sb., o pobytu cizinců, – § 4, § 6, § 28 vol. zast. ob., – § 16, § 17 obecního zřízení, – § 7 zák. o hl. m. Praze

Předpisy práva EU:

čl. 40 Listiny EU, – směrnice Rady 94/80/ES z 19. 12. 1994, kterou se stanoví pravidla pro výkon práva volit a práva být volen v obecních volbách pro občany EU s bydlištěm v členském státě, jehož nejsou státními příslušníky

§ 3

(Hlasovací právo)

Místní referendum se koná tajným hlasováním na základě všeobecného, rovného a přímého hlasovacího práva.

K § 3

1. Místní referendum se koná tak, že osoba oprávněná hlasovat, u které není překážka ve výkonu tohoto práva, se ho může zúčastnit a hlasovat na základě všeobecného, rovného a přímého hlasovacího práva při zajištění tajného hlasování. Komentovaný paragraf klade na výkon hlasovacího práva v místním referendu shodné požadavky jako čl. 102 odst. 1 Ústavy pro volbu členů zastupitelstev územních samosprávných celků.

2. Tajné hlasování zajišťuje uspořádání hlasovací místnosti, v níž jsou pro úpravu hlasovacích lístků určeny zvláštní oddělené prostory (§ 34 odst. 2), pravidlo, že po obdržení úřední obálky a hlasovacího lístku vstoupí oprávněná osoba do prostoru pro úpravu hlasovacího lístku, jinak jí okrsková komise hlasování neumožní (§ 37 odst. 1 a 5), pravidlo, že v prostoru pro úpravu hlasovacího lístku nesmí být nikdo přítomen zároveň s oprávněnou osobou (v § 36 odst. 6 je určitá výjimka pro případ oprávněné osoby, která nemůže sama upravit hlasovací lístek pro tělesnou vadu anebo nemůže číst a psát – viz komentář k § 36), jakož i požadavek na zachování tajnosti hlasování v případě hlasování do přenosné hlasovací schránky dle § 36 odst. 7 a § 41 odst. 2 (v případě, že okrsková volební komise použila i přenosnou hlasovací schránku, smísí po jejím otevření její obsah s obsahem hlasovací schránky v hlasovací místnosti).

3. Právo hlasovat v místním referendu je „všeobecné“ v tom smyslu, že náleží každému občanu obce s trvalým pobytem na území obce, městské části nebo městského obvodu nebo jiné části obce, na kterém se koná místní referendum, dále každému občanu jiného členského státu EU, který splňuje podmínku pobytu (zde trvalého nebo přechodného – viz komentář k § 2) a projeví zájem být zapsán v dodatku stálého seznamu voličů, jakož i jinému cizinci s trvalým pobytem na daném území, přiznávala-li by mu taková práva mezinárodní smlouva, kterou je ČR vázána a která byla vyhlášena ve Sbírce mezinárodních smluv. Omezením všeobecného hlasovacího práva je census věku – vyžaduje se dosažení 18 let v den konání místního referenda. Možnost hlasovat v místním referendu může být omezena též překážkami ve výkonu práva hlasovat, které uvádí § 4.

4. Hlasy osob vykonávajících právo hlasovat v místním referendu mají rovnou váhu. Protože při posuzování platnosti místního referenda se vychází z celkového počtu oprávněných osob zapsaných v seznamech oprávněných osob a z účasti oprávněných osob v celém územním obvodu, v němž se místní referendum koná, a rovněž při posuzování závaznosti rozhodnutí v místním referendu se vychází z počtu osob hlasujících pro rozhodnutí opět v celém územním obvodu, v němž se místní referendum koná, nenastává problém s porušením pravidla o rovném hlasovacím právu.

5. Osoby hlasující v místním referendu rozhodují o položené otázce „přímo“, nevolí tedy např. osoby, které by teprve o otázce rozhodovaly.

Související ustanovení:

§ 1 – předmět úpravy, § 2 – oprávněná osoba, § 4 – překážky ve výkonu práva hlasovat v místním referendu

Zákon předpisy:

čl. 21 Listiny, – § 88 s. ř. s., – § 10–12 zákona č. 133/2000 Sb., o evidenci obyvatel, – § 64a–87aa zákona č. 326/1999 Sb., o pobytu cizinců, – § 4, § 6, § 28 vol. zast. ob., – § 16, § 17 obecního zřízení, – § 7 zák. o hl. m. Praze

Předpisy práva EU:

čl. 40 Listiny EU, – směrnice Rady 94/80/ES z 19. 12. 1994, kterou se stanoví pravidla pro výkon práva volit a práva být volen v obecních volbách pro občany EU s bydlištěm v členském státě, jehož nejsou státními příslušníky

Obsah

- SEZNAM ZKRATEK

- SEZNAM PŘEDPISŮ CITOVANÝCH V KOMENTÁŘI,

- ÚVOD

- ČÁST PRVNÍ: MÍSTNÍ REFERENDUM

- HLAVA I: OBECNÁ USTANOVENÍ

- § 1 (Předmět úpravy)

- § 2 (Oprávněná osoba)

- § 3 (Hlasovací právo)

- § 4 Překážky ve výkonu práva hlasovat v místním referendu

- § 5 Den a doba hlasování v místním referendu

- HLAVA II: ROZHODOVÁNÍ V MÍSTNÍM REFERENDU A VYMEZENÍ ÚZEMÍ PRO JEHO KONÁNÍ

- § 6 (Přípustnost místního referenda)

- § 7 Nepřípustnost konání místního referenda

- HLAVA III: NÁLEŽITOSTI NÁVRHU NA KONÁNÍ MÍSTNÍHO REFERENDA A VYHLÁŠENÍ KONÁNÍ MÍSTNÍHO REFERENDA

- § 8 Konání místního referenda

- § 9 Přípravný výbor

- § 10 Náležitosti návrhu přípravného výboru

- § 11 Podpisová listina

- § 12 Přezkoumání náležitostí návrhu přípravného výboru

- § 13 Vyhlášení místního referenda na návrh přípravného výboru

- § 14 Vyhlášení místního referenda z rozhodnutí zastupitelstva obce nebo zastupitelstva statutárního města

- § 15 Den konání místního referenda

- § 16 Společné konání místního referenda

- HLAVA IV: KOMISE PRO HLASOVÁNÍ

- § 17 Druhy komisí

- § 18 Okrsková komise

- § 19 Místní komise

- § 20 Městská komise

- § 21 Ustavení komisí

- § 22 Členství v komisi

- § 23 Zapisovatel komise

- § 24 Jednání komisí

- § 25 Ukončení činnosti komisí

- § 26 Zákaz poskytování informací

- § 27 Nároky členů komisí

- HLAVA V: HLASOVÁNÍ

- § 28 Hlasovací okrsky

- § 29 Seznam oprávněných osob

- § 30 Hlasovací průkaz pro místní referendum

- § 31 Informování oprávněných osob

- § 32 Kampaň pro místní referendum

- § 33 Hlasovací lístky

- § 34 Hlasovací místnost

- § 35 Zahájení hlasování

- § 36 Zásady hlasování

- § 37 Způsob hlasování

- § 38 Pořádek v hlasovací místnosti

- § 39 Přerušení hlasování

- § 40 Ukončení hlasování

- HLAVA VI: ZJIŠŤOVÁNÍ VÝSLEDKŮ HLASOVÁNÍ A JEJICH VYHLÁŠENÍ

- § 41 Sčítání hlasů okrskovou komisí

- § 42 Přítomnost osob při sčítání hlasů

- § 43 Zápis okrskové komise o průběhu a výsledku hlasování v hlasovacím okrsku

- § 44 Zápis místní komise o výsledku hlasování

- § 45 Zápis městské komise o výsledku hlasování

- § 46 Vyhlášení výsledků hlasování

- HLAVA VII: OZNAMOVACÍ POVINNOST

- § 47 (Oznamovací povinnost)

- HLAVA VIII: PLATNOST A ZÁVAZNOST MÍSTNÍHO REFERENDA

- § 48 (Platnost a závaznost místního referenda)

- § 49 (Závaznost místního referenda pro zastupitelstvo a další orgány)

- HLAVA IX: SPOLEČNÁ USTANOVENÍ

- § 50 (Samostatná působnost)

- § 51 Náklady místního referenda

- § 52 Hlasovací místnost

- § 53 Lhůty

- § 54 Vztah ke správnímu řádu

- § 55 Počet oprávněných osob

- HLAVA X: PŘESTUPKY

- § 56 (Přestupky)

- HLAVA XI: SOUDNÍ PŘEZKUM

- § 57 Soudní ochrana návrhu přípravného výboru

- § 58 Návrh na vyslovení neplatnosti hlasování nebo neplatnosti rozhodnutí v místním referendu

- HLAVA XII: ZRUŠOVACÍ USTANOVENÍ

- § 59 (Zrušovací ustanovení)

- ČÁST DRUHÁ: ZMĚNA ZÁKONA O VOLBÁCH DO ZASTUPITELSTEV V OBCÍCH

- § 60 (Změna zákona o volbách do zastupitelstev v obcích)

- ČÁST TŘETÍ: ZMĚNA ZÁKONA O ZMĚNĚ A ZRUŠENÍ NĚKTERÝCH ZÁKONŮ SOUVISEJÍCÍCH SE ZÁKONEM O KRAJÍCH, ZÁKONEM O OBCÍCH, ZÁKONEM O OKRESNÍCH ÚŘADECH A ZÁKONEM O HLAVNÍM MĚSTĚ PRAZE

- § 61 (Změna zákona č. 132/2000 Sb.)

- ČÁST ČTVRTÁ: ZMĚNA ZÁKONA O ZMĚNĚ A ZRUŠENÍ NĚKTERÝCH ZÁKONŮ V SOUVISLOSTI S UKONČENÍM ČINNOSTI OKRESNÍCH ÚŘADŮ

- § 62 (Změna zákona č. 320/2002 Sb.)

- ČÁST PÁTÁ: ZMĚNA ZÁKONA O OBCÍCH (OBECNÍ ZŘÍZENÍ)

- § 63 (Změna zákona o obcích)

- ČÁST ŠESTÁ: ZMĚNA ZÁKONA O HLAVNÍM MĚSTĚ PRAZE

- § 64 (Změna zákona o hlavním městě Praze)

- ČÁST SEDMÁ: ZMĚNA ZÁKONA O SOUDNÍM ŘÁDU SPRÁVNÍM

- § 65 (Změna soudního řádu správního)

- ČÁST OSMÁ: ÚČINNOST

- § 66 (Účinnost)

- O AUTOROVI

Table of Contents

SEZNAM ZKRATEK

SEZNAM PŘEDPISŮ CITOVANÝCH V KOMENTÁŘI,

ÚVOD

ČÁST PRVNÍ: MÍSTNÍ REFERENDUM

HLAVA I: OBECNÁ USTANOVENÍ

§ 1 (Předmět úpravy)

§ 2 (Oprávněná osoba)

§ 3 (Hlasovací právo)

§ 4 Překážky ve výkonu práva hlasovat v místním referendu

§ 5 Den a doba hlasování v místním referendu

HLAVA II: ROZHODOVÁNÍ V MÍSTNÍM REFERENDU A VYMEZENÍ ÚZEMÍ PRO JEHO KONÁNÍ

HLAVA III: NÁLEŽITOSTI NÁVRHU NA KONÁNÍ MÍSTNÍHO REFERENDA A VYHLÁŠENÍ KONÁNÍ MÍSTNÍHO REFERENDA

HLAVA IV: KOMISE PRO HLASOVÁNÍ

HLAVA V: HLASOVÁNÍ

HLAVA VI: ZJIŠŤOVÁNÍ VÝSLEDKŮ HLASOVÁNÍ A JEJICH VYHLÁŠENÍ

HLAVA VII: OZNAMOVACÍ POVINNOST

HLAVA VIII: PLATNOST A ZÁVAZNOST MÍSTNÍHO REFERENDA

HLAVA IX: SPOLEČNÁ USTANOVENÍ

HLAVA X: PŘESTUPKY

HLAVA XI: SOUDNÍ PŘEZKUM

HLAVA XII: ZRUŠOVACÍ USTANOVENÍ

ČÁST DRUHÁ: ZMĚNA ZÁKONA O VOLBÁCH DO ZASTUPITELSTEV V OBCÍCH

ČÁST TŘETÍ: ZMĚNA ZÁKONA O ZMĚNĚ A ZRUŠENÍ NĚKTERÝCH ZÁKONŮ SOUVISEJÍCÍCH SE ZÁKONEM O KRAJÍCH, ZÁKONEM O OBCÍCH, ZÁKONEM O OKRESNÍCH ÚŘADECH A ZÁKONEM O HLAVNÍM MĚSTĚ PRAZE

ČÁST ČTVRTÁ: ZMĚNA ZÁKONA O ZMĚNĚ A ZRUŠENÍ NĚKTERÝCH ZÁKONŮ V SOUVISLOSTI S UKONČENÍM ČINNOSTI OKRESNÍCH ÚŘADŮ

ČÁST PÁTÁ: ZMĚNA ZÁKONA O OBCÍCH (OBECNÍ ZŘÍZENÍ)

ČÁST ŠESTÁ: ZMĚNA ZÁKONA O HLAVNÍM MĚSTĚ PRAZE

ČÁST SEDMÁ: ZMĚNA ZÁKONA O SOUDNÍM ŘÁDU SPRÁVNÍM

ČÁST OSMÁ: ÚČINNOST