Georgina Mortreux

Hadova modlitba k Bohu

Ukážka z elektronickej knihy

Kde bolo tam bolo, bol raz Boh.

Boh stvoril vesmír a v strede vesmíru planétu, ktorej dal meno Raj.

Boh taktiež stvoril zvieratá. Následne stvoril muža a ženu.

Muž a žena žili v Raji spolu so zvieratami v láske a v mieri.

V strede Rajskej záhrady stál strom, na ktorom žil Had. Keďže Had nemal ruky ani nohy, aby sa mohol brániť, Boh mu dal smrteľný jed do jazyka.

Aby Boh ochránil muža a ženu pred Hadom, varoval ich, aby nejedli zo stromu, lebo zomrú.

Had žiarlil na muža a ženu, lebo oni, na rozdiel od neho, mali ruky a nohy. Cítil sa bezmocný.

Jedného dňa, keď sa žena prechádzala okolo stromu, ju Had zavolal a pošepkal jej, že Boh klame. Povedal jej, že dôvod, prečo Boh nechce, aby jedli zo stromu, nie je to, aby ich zachránil, ale aby im zabránil poznať to, čo Boh pozná.

Žena neverila tomu, čo jej Had hovoril, ale neverila ani tomu, že by Boh dopustil, aby zomreli. Preto si zobrala jablko, ktoré jej ponúkal Had, a zahryzla do neho.

Keď zahryzla do jablka, nič sa nestalo. Bolo vynikajúce a šťavnaté, zobrala si ešte jedno a ponúkla ho mužovi. Povedala mu všetko, čo počula od Hada. Muž ju chvíľku počúval a potom začal rozmýšľať. Neprišiel na žiadny dôvod, prečo si nedať z jablka, a zjedol ho. Ako žene, aj jemu jablko veľmi chutilo.

Potom muž a žena zaspali. Keď sa zobudili, žena si uvedomila, že nevidí. Bola slepá. Keď sa muž zobudil, zbadal, že aj žena aj on sú nahí. Cítil obrovskú hanbu.

Keď Boh zistil, čo sa stalo, nepovedal ani slovo. Muž a žena už Boha viac nepočuli.

Vždy, keď sa muž pozrel na ženu, cítil hanbu. Keďže si myslel, že Boh ich opustil, cítil aj hnev. Zo všetkého, čo sa stalo, obviňoval ženu, ona bola tá, ktorá zobrala zakázané jablko od Hada.

Muž rozmýšľal. Premyslel znovu a znovu, čo sa stalo, ale stále tomu nerozumel. Bolo pre neho veľmi ťažké čeliť pocitom, ktoré z celej situácie mal.

Mal strach. Bez Boha sa cítil byť stratený.

Žena vedela, že Boh ich neopustil. Cítila to vo svojom srdci, ale nerozumela, prečo Boh nič nepovedal.

I keď sa žena snažila mužovi vysvetliť, že Boh ich naozaj neopustil, muž už jej neveril.

Žena nerozumela tomu, čo sa stalo. Keďže bola slepá, jediné, na čo sa mohla spoľahnúť, bolo to, čo cítila.

A vo svojom srdci vedela, že Boh ich neopustil. Cítila tú istú lásku voči Bohovi aj voči mužovi ako predtým.

Potom si uvedomila, že jediný dôvod, prečo muž necíti prítomnosť Boha ani rovnakú lásku voči nej, je ten, že so zahryznutím do jablka stratil svoje srdce.

Žena sa zrazu zľakla, lebo uvidela, že v skutočnosti je to muž, kto je slepý, a nie ona.

Keďže poznala muža a vedela, aká bola pre neho láska, ktorú dostával od Boha, dôležitá, snažila sa mu dať ešte viac lásky.

Avšak vždy, keď sa muž pozrel na ženu a na jej holé telo, pripomínalo mu to jeho vlastnú hanbu. Hanbil sa za to, že veril žene namiesto toho, aby počúvol varovanie Boha.

A takto tam stáli v strede Raja:

Muž (bez srdca) so skalopevným presvedčením, že ich Boh opustil a musí ísť ho nájsť.

Žena, ktorá cítila pravdu vo svojom srdci, ale nikto jej neveril.

Had, ktorý prvýkrát vo svojom živote pocítil moc. Objavil moc svojho jazyka.

A bol tam Boh, ktorý celý tento zmätok sledoval z diaľky.

Had chcel zneužiť mužov pocit viny a povedal mu, aby opustil ženu a vybral sa hľadať Boha, požiadať ho o odpustenie. Sľúbil, že mu bude pomáhať na jeho ceste za Bohom. Taktiež mu sľúbil ochranu pred zlom, s ktorým by sa stretol počas svojej cesty. Muž nikdy predtým o žiadnom zle nepočul, preto uveril všetkému, čo mu Had nahovoril.

Žena povedala mužovi, aby neveril Hadovi. Naozaj sa bála, že ju muž opustí. Pokúsila sa mu vysvetliť, že v náručí jeden druhého znovu nájdu Božiu lásku, ale muž ju nepočúvol.

Uvedomil si, že namiesto lásky, ktorú cítil voči žene, teraz cíti ľútosť, pretože bola slepá.

Muž už nezniesol svoj pocit viny, povedal preto žene, aby na neho čakala, kým pôjde hľadať Boha a že sa k nej vráti, keď ho nájde.

Žena nemala na výber, tak súhlasila so všetkým, čo muž povedal.

Muž opustil ženu a s Hadom po svojom boku sa vybral hľadať Boha, požiadať ho o odpustenie.

Keď muž odišiel, žena sa cítila sama. Keďže to bolo už príliš dlho, čo vôbec nepočuli Boha, začala pochybovať o svojom srdci.

Cítila sa vinná za to, že verila svojmu srdcu namiesto toho, aby uverila tomu, čo hovoril Boh. Bola presvedčená, že kvôli sebe stratila všetko, na čom jej záležalo – muža. Sľúbila si, že už nikdy nebude veriť svojmu srdcu.

Žena ešte chvíľu čakala na muža, ale potom sa rozhodla odísť. Neodišla hľadať Boha, ale vybrala sa za mužom, ktorého ešte stále hlboko milovala.

Keďže nevidela a svojmu srdcu už neverila, jediná vec, ktorá ju viedla v temnote, bola túžba po mužovi. Jej telo bolo všetko, čo jej zostalo.

Poznala muža, ktorý síce stratil svoje srdce, ale nie svoj zrak, vedela, že jedine telom mu vie pripomenúť Raj, kde boli kedysi obaja šťastní.

Bola to jej túžba, ktorá ju viedla, a za krátky čas muža našla.

Muž bol rád, že vidí ženu, pretože sa už aj on cítil osamelo, i keď Had sa veľmi snažil, aby na ženu zabudol.

Muž dal žene oblečenie, ktoré vyrobil z listov, aby zahalila svoje telo.

Pokračovali na ceste spolu.

Putovali dlhé roky, no žiadne známky Boha nenašli.

Muž postavil žene dom, aby tam zostala a čakala, kým on pokračoval vo svojej posvätnej púti.

Počas tejto cesty muž staval nádherné kostoly, bojoval proti nepriateľom a dosahoval veľké víťazstvá. Vždy, keď sa unavil, odpočinul si v náručí ženy. To bolo jediné miesto, ktoré mu pripomínalo stratený Raj.

Nemohol však u ženy zostať dlho. Had sa o to postaral. Stále mu pripomínal pocit viny za zradenie Boha.

Keď Had videl, že žena ohrozuje jeho moc, povedal mužovi, že ženine telo je to zlo, ktoré stojí medzi Bohom a ním.

Preto muž začal prenasledovať ženu v mene Boha. Aby zvíťazil nad zlom, fyzicky jej ubližoval.

Žena mu za to zobrala jediné potešenie, čo ešte muž vo svojom živote mal, a to sladkú spomienku na Raj, ktorú mal v jej náručí. Muž musel za túto spomienku žene zaplatiť. A musel to robiť potajomky, aby to Had nezistil.

Žena už nezniesla všetku tú bolesť na tele a v srdci a jedného dňa jej srdce puklo.

A takto tam stáli v Raji:

Had, ktorý mal obrovskú korunu na hlave a víťazne viedol muža.

Muž (bez srdca) plný pocitu viny, ktorého viedol a ochraňoval Had.

Zlo, ktoré videl len muž a ktoré predtým v Raji neexistovalo.

Úplne slepá žena (s už zlomeným srdcom) s jazvami a s modrinami na tele, ktorá stále nasledovala muža.

A bol tam Boh sledujúci všetkých kráčajúcich v temnote.

Muž začal písať knihu o svojich dobrodružstvách počas svojej posvätnej cesty.

Bol taký zaneprázdnený cestou a písaním knihy, že úplne zabudol na ženu. Preto hlavným hrdinom svojej knihy bol on sám.

V tejto veľmi dôležitej knihe zaznamenával všetky svoje rozhovory s Bohom. Ale keďže bol slepý (bez srdca), nevidel, že jediné rozhovory, ktoré mal, boli s Hadom.

Muž dal tejto významnej knihe meno Biblia a nosil ju stále so sebou.

Po nejakom čase muž zotročil ženu. Ženu, ktorú raz, veľmi dávno, ľúbil. Robil to v mene Boha.

Všetko, čo muž robil, bolo v mene Boha.

Ako plynul čas, muž úplne zabudol, čo bolo zmyslom jeho cesty. Zabudol na to, lebo bez ženinho tela, v ktorom videl len zlo, zabudol na Raj.

Keď muž zabudol na Raj, prestal písať Bibliu. Teraz to bola už len Biblia, ktorá mu pripomínala nie Raj, ale jeho dobrodružstvá počas cesty.

Žena tiež zabudla na Raj, lebo predala svoje telo, jediné, čo ho mohlo pripomenúť mužovi, ktorého dakedy milovala. Bez spomienky na Raj už necítila túžbu po mužovi. Bez túžby po mužovi zabudla, kým bola. Začala sa správať ako muž. Chcela byť ako muž.

Teraz, keď sa muž pozrel na telo holej ženy, už necítil nič. Na začiatku bol šťastný, lebo si myslel, že zlo odišlo. Avšak čoskoro zistil, že tým, že necítil nič, strácal aj to jediné, čo mu pripomínalo ženu: svoju mužnosť. Had sa mu, ako vždy, snažil pomôcť a dal mu zázračné pilulky na povzbudenie jeho mužnosti.

Na nejaký čas bol muž spokojný, lebo s pilulkami si mohol pripomenúť, že je mužom, pretože už ani tým si nebol istý.

Muž si začal myslieť, že s ním niečo nie je v poriadku.

Had, ktorý mal stále na mysli len záujmy muža, mu znovu pomohol. Odfotil nahé telo ženy a pooblepoval jeho fotky po celom Raji, samozrejme, okrem kostolov, ktoré boli jediným posvätným miestom (i keď nikto nevedel, čo to v skutočnosti znamená).

Namiesto toho, aby bol muž so ženou, len sa pozeral na jej nahé fotky a snažil sa pripomenúť si, kým v skutočnosti, raz veľmi dávno, bol.

Žena, ktorá sa správala ako muž, bola zmätená, lebo muž jej telo už nechcel. Aby cítila aspoň niečo, dotýkala sa svojho tela, aby sa ubezpečila, že žije.

A takto sa stalo, že muž zabudol na cieľ svojej cesty a jeho mužnosť mu bola jediným potešením v jeho osamelom živote bez Boha a bez ženy, v Raji plnom kostolov.

Jediným potešením pre ženu bolo dotýkať sa vlastného tela, kým sa muž na ňu pozeral.

Žena nevedela, čo hľadá. Stratila zmysel svojho života. Ale aby sa ubezpečila, že muž ju neopustí, silno sa držala Hadovho chvosta a stále nasledovala muža.

Had, s obrovskou korunou na hlave, teraz už viedol oboch.

A takto sa túlali v Raji bez lásky, bez Boha a zmyslu života:

Osoba, ktorá kedysi bola mužom, držiac v ruke svoju mužnosť ubezpečujúc sa, že je ešte stále nažive.

Osoba, ktorá kedysi bola ženou, jednou rukou dotýkajúc sa svojho tela ubezpečujúc sa, že je stále živá, a s druhou rukou držiac Hadov chvost.

Had s víťazným úsmevom.

A bol tam Boh, ktorý sledoval troch úplne stratených v Raji.

Po nejakom čase Had zistil, že muž a žena ho už nepotrebujú. Nenávidia jeden druhého a ničia Raj aj bez neho.

Pre Hada to už nebola zábava. Začal mu chýbať ten Raj, ktorý bol dakedy nádherným miestom.

Preto sa Had vrátil do Rajskej záhrady, kde sa to celé začalo, a začal sa modliť k Bohu.

ISBN 978-80-972392-3-1

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2016

Vytvorené prostredníctvom Publico.sk

Table of Contents

Titulná strana

Hadova modlitba k Bohu

Tiráž