Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Georgina Guthrie

BETTER DEEDS THAN WORDS (ukázka)

Copyright © 2013 by Georgina Guthrie

© Grada Publishing, a. s., 2016

All rights reserved. Authorized translation from the English language edition published by Omnific Publishing, LLC.

Z anglického originálu Better Deeds than Words,, vydaného nakladatelstvím Omnific Publishing, LLC. v roce 2014, přeložila Kristýna Vítková

Redakce Dana Řezníčková

Korektura Barbora Srncová

Obálka Tomáš Vondráček

Grafická úprava a sazba Roman Křivánek, Art007

Formát ePub Štěpán Böhm

Vydala Grada Publishing, a. s. v Praze roku 2016 pod značkou Cosmopolis jako svou 6243. publikaci

Grada Publishing, a. s.,

U Průhonu 22, Praha 7

Tisk CPI Moravia Books

ISBN 978-80-271-9237-3 (ePub)

ISBN 978-80-271-9236-6 (pdf)

ISBN 978-80-247-5853-4 (print)

Pro mého manžela, s láskou.

Ukradený polibek

okolo 1780, olejomalba

Jean-Honoré Fragonard (Francie, 1732–1806)

Ermitáž, Petrohrad, Rusko

1. KAPITOLA

Věrní přátelé

… slovo snadné, vítr v letu,

věrnost těžko najde se tu…

(Vášnivý poutník)

S obotní ráno. Aleluja. Nemusím vstávat a nemusím se dokonce ani hýbat. Přetáhla jsem si deku přes hlavu a protáhla se.

A takhle to chodí v ráji – sobota každý den.

Jenže pak mi došlo, že v ráji nejsem, protože jinak by tu musel být i Daniel s tím svým strništěm, velkými dlaněmi, hebkými rty a zkušeným jazykem.

Zavřela jsem oči a vybavila si včerejší noc. Daniel mě vysadil v jedenáct na Bay Street. Cestou k Jackman Hall mi málem upadly nohy, a to jsem si byla téměř jistá, že se vznáším tak deset centimetrů nad zemí.

Byl to šílený večer. Dorazili jsme do domu bratrstva a já nečekala nic jiného než rozptýlení od příšerného týdne, který jsem právě prožila. Pak se tam ukázal Daniel a někde mezi jeho omluvami a tím šokujícím příběhem o tom, co mu na Oxfordu provedla Nicola, se mi začala točit hlava. Jako další věc si vybavuju setkání s jeho babičkou, která nás pozvala na nedělní večeři, a náš první polibek na opuštěném odpočívadle u silnice. Říkejte mi něco o tom, když se vám plány nečekaně zvrtnou.

Ale jak jsem si měla k čertu užívat vzpomínky na Danielův žhavý jazyk a nenechavé ruce s tím příšerným randálem, který se ozýval z chodby? Znělo to, jako by se venku vztekal Gordon Ramsay.

Natáhla jsem si kalhoty od pyžama a vyrazila do kuchyně, kde jsem našla Matta, jak skládá na hromadu jednu pánvičku za druhou. A ještě divnější bylo, že měl na sobě svoji hokejovou helmu a přes tepláky natažený suspenzor. Hokejka ležela na sporáku.

„Chlape, co to tady pro boha živýho vyvádíš?“

Prudce se otočil, popadl hokejku a snažil se mi zablokovat přístup k pánvičkám. „Zůstaň, kde jsi.“ Zvedl hokejku v obranném postoji.

„Zbláznil ses? Co to…?“

„Neubližuj mi, Aubrey.“ S jednou rukou na rozkroku se přikrčil za roh kuchyňské linky. Ach, teď už chápu, o čem to celé je. To je takový šašek. Rozhodla jsem se přistoupit na jeho hru.

„Polož to. Hodlám trvat na první ráně.“ S přimhouřenýma očima jsem se k němu pomalu blížila a napřáhla ruku.

„Myslím to vážně, zůstaň, kde jsi.“

Snažila jsem se v tom divadle pokračovat, ale vypadal fakt směšně. Rozesmála jsem se tak silně, až jsem se zlomila v pase.

„Takže to asi znamená, že se mě nechystáš vykastrovat za to, že jsem včera Danielovi všechno řekl?“ zeptal se.

„Panebože, chlape,“ zalapala jsem po dechu. „Proč ten ohoz?“

„Pro případ, že bys na mě vyrazila s pánvičkou. Ochrana nade vše,“ poklepal si ukazováčkem na helmu.

„Myslím, že jsi v bezpečí, ty nemehlo.“ Setřela jsem si slzy z očí.

„A moje koule?“

„Ty taky. Pro tentokrát,“ zašklebila jsem se a napustila vodu do kávovaru.

„Tak to se mi ulevilo,“ povzdechl si a odložil helmu na kuchyňskou linku. Chtěl tam dát i svůj suspenzor, ale mávnutím ruky jsem ho zarazila.

„Fuj, dej tu odpornou věc pryč.“

Odnesl si celou hokejovou výbavu zpátky do pokoje a já mezitím uklidila pánve. Když se vrátil, opřel se o rám dveří. „Takže?“

„Takže co?“

„Takže… vyřešili jste si to vy dva mezi sebou?“

„Jo.“

„A všechno v pohodě?“

„Víc než v pohodě. Díky, Matte. Nevím, co na to říct.“

„Nemusíš říkat nic.“ Sevřel mě do medvědího objetí. „Jsem rád, že jste si ty kraviny vyříkali. A žes mě nenakopala do koulí.“

„Já taky.“

„Ale jestli to zase posere, přísahám bohu…“

„Já vím. Neboj se. Pěkně toho lituje a hodně si cení toho, cos udělal. Oba si toho ceníme.“

„To nic nebylo. A jen tak mimochodem, řekl jsem Shawnovi a Jo, že jsi odešla z tý párty, protože ti nebylo dobře.“

„Díky, žes mi kryl záda.“

„Hele, jdu si dát sprchu a pak se musím vrhnout na hromadu učení. Dáš mi vědět, až bude hotový kafe?“

„Přinesu ti ho. To je to nejmenší, co můžu udělat,“ odpověděla jsem a lehce ho praštila do ramene.

„Och, ale tímhle to nesrovnáš. Dluhy jsou svině, Aubrey,“ zazubil se a celý se rozzářil.

„Jak nezištné, můj příteli.“

„To nestojí za řeč,“ zavolal přes rameno.

Opřela jsem se o linku a sledovala kávu, jak pomalu odkapává do konvice. Vážně jsem se dneska chtěla pokoušet udělat něco do školy? Jediné, na co jsem dokázala myslet, byly Danielovy rty a jeho strniště; dlaně přejíždějící mi po bocích a tisknoucí si mě blíž k sobě…

Jak se zvládnu příštích šest týdnů ovládat? Udržet od něj ruce pryč, když teď vím, o co přicházím? Celé to dělalo z mého pokusu odpromovat s vyznamenáním jen směšnou dětskou hru.

Nalila jsem si kafe, postavila Mattovi jeho hrnek na prádelník a pak jsem se vrátila k sobě do pokoje. Je sobota dopoledne. Čas poslat mámě a tátovi e-mail. Napsala jsem jim dlouhý dopis, ve kterém jsem jim vyprávěla o Julii a Mattovi a o svém znovuzrozeném sociálním životě. Máma se vždycky bojí, že trávím až příliš času zabořená nosem v knížkách.

Pak jsem se vrhla na úkol z francouzštiny. Ve schránce už na mě čekaly e-maily od spolužáků s podklady do prezentace. Ještě jsem ani nezačala pracovat na vlastní části, takže jsem se to v příští hodině pokusila dohnat. Zrovna jsem zaklapla notebook, když mi zazvonil telefon.

Poskočilo mi srdce.

Daniel.

„Dobré ráno, krásko,“ pozdravil mě.

„Ahoj! Zníš, jako bys nemohl popadnout dech. Přemýšlíš o mně?“ zeptala jsem se tichým a svůdným hlasem.

„Ty víš, že jo. Naneštěstí se taky ale poslední hodinu dost kamarádím s Bradovým a Pennyiným nábytkem v jejich novém domě. Pomáhám jim se stěhováním.“

„To zní jako zábava.“

„Ani ne. Co děláš ty?“ zeptal se.

„Pokouším se dohnat věci do školy. Kvůli jistýmu blbečkovi mám z minulýho tejdne skluz.“

„Vinen.“ Dramaticky si povzdechl. „Je něco, s čím by ti mohl pan Blbeček pomoct?“

„Zvládnu to. Práce pod tlakem mi svědčí.“

„Dobře. Myslel jsem, že bychom mohli doladit plány na tu zítřejší večeři. Jsi pořád pro?“

„Jasně.“

Rychle jsme si ujasnili detaily, než musel Daniel zase jít.

„Nemůžu se dočkat, až tě uvidím,“ řekl.

„Já taky,“ odpověděla jsem. Z myšlenky, že budu opět s ním, mi doslova vzplanula tvář. Zavěsila jsem a usmívala se od ucha k uchu.

Dovlekla jsem se zpátky do kuchyně, kde seděl Matt a něco si podtrhával v knize. I tak si ale všiml mého zasněného výrazu.

„Ach, ta mladá láska,“ prohodil. Když jsem procházela okolo se svačinou, štípla jsem ho do ucha.

„Au. Co se stalo s tvojí vděčností?“

„Nechala jsem ji před hodinou na prádelníku. Druhej hrnek už si musíš udělat sám,“ zavolala jsem na něj zvesela a nohou za sebou zavřela dveře od pokoje.

2. KAPITOLA

Veselé hody

Dej sousto přívětivě

a veselé jsou hody.

(Komedie plná omylů, jednání třetí, scéna první)

C o si máte vzít na sebe, když se chystáte na večeři k babičce svého univerzitního asistenta? Tak tahle otázka mě doslova sžírala zaživa, když jsem druhý den stála před skříní a zírala na svou žalostně ubohou garderobu. Co to Daniel říkal? „Pěkné kalhoty a svetr.“ Ne džíny. Tak černé kalhoty a ten vínový žinylkový svetr? Byl příjemně hebký a doslova křičel do světa: Dotkni se mě! Přesně tohle jsem hledala. Bylo rozhodnuto.

Když jsem skončila s přípravami, zamířila jsem do obýváku. Matt se tam válel u televize, tak jsem mu pověděla o svých plánech na večer.

„Páni. Širší rodina, jo? To vypadá vážně.“

„Prosím, nedělej to, Matte. Už tak jsem z toho dost nervózní.“

„Nemáš se čeho bát. Bude tě milovat. Hej, a co když se tady staví Jo, aby si vyprala nebo tak něco? Co jí mám říct?“

Zasténala jsem a vklouzla v předsíni do bot a do kabátu. „Ještě jsem jí o Danielovi neřekla. Můžeš jí třeba namluvit, že jsem šla ven s Julií?“

„Jasně, jako by se stalo.“

„Díky.“

Došla jsem do metra a pět minut před tři čtvrtě na pět jsem se prodírala sněhovými závějemi na Duncan West Station směrem k Danielovu autu, přesně jak jsme se domluvili. Naklonil se přes sedadlo spolujezdce, aby mi otevřel dveře.

„Ahoj,“ pozdravila jsem ho a nastoupila.

„Ahoj, krásko. Pojď sem.“ Znovu se natáhl přes středovou konzoli. „Za posledních čtyřiadvacet hodin jsem tě nepolíbil a nevydržím už čekat ani o minutu déle.“

Přitiskl ke mně rty a zapomněl na veškerou něžnost ve prospěch žhavé vášně. Chutnal skvěle a cítit byl přímo božsky – čerstvě navoněný a se strništěm na tváři. Zvedla jsem k němu dlaně a zamračila se na svoje rukavice.

„Tohle sundáme,“ zavrčel, stáhl mi je a odhodil kamsi dozadu. Prsty jsem se lehce dotkla jeho čelisti a zajela mu rukama do vlasů. Cítila jsem, jak se mi směje do rtů.

„Lepší?“

„O hodně,“ odpověděl. Když jsme pak konečně vyrazili, Daniel se mě vyptával na můj víkend. Mířili jsme do samého srdce High Parku a za pár minut už jsme parkovali na úzké příjezdové cestě u jednopatrového cihlového domu s verandou a tradičním bílým plotem.

„Tak jsme tady,“ řekl Daniel. „Připravená?“

„Myslím, že jo.“

Sáhl na zadní sedadlo pro tašku a pak vystoupil, obešel vůz a pomohl mi ven. Na verandě vzal rovnou za kliku a strčil hlavu do dveří.

„Haló. Je někdo doma?“ zavolal. „Patty?“

„Ano, Danieli, už jdu!“

Patty spěchala halou, rychle Daniela objala a pak se obrátila k mé napřažené ruce.

„Jsem tak ráda, že jsi mohla přijít.“ A bez mrknutí oka dodala: „Kde je víno?“

Daniel jí podal tašku. „Vzal jsem dvě láhve. Ale rozhodně je nemůžeme dneska vypít obě. Jednu schovej na příště.“

„Myslím, že to je přijatelný kompromis,“ odpověděla s jízlivým úsměvem.

„Zrovna krájím pečeni. Večeře bude za chvilku.“

„Tak já ti ještě odházím sníh z chodníku. Přece nechceme, aby ti město vyměřilo pokutu. Vydržíš tu chvíli beze mě?“ zeptal se mě a pomohl mi sundat kabát, než ho pověsil.

„Ano, v pohodě.“

„Hned se vrátím.“

Sundala jsem si mokré boty a vydala se do kuchyně. Takový dům jsem rozhodně nečekala. Poté, co jsem navštívila Danielovy rodiče, jsem si představovala něco podobného. Ale tohle sídlo Grantů ve Forest Hill ani vzdáleně nepřipomínalo. Pattyin dům měl svou osobnost a kouzlo. Místnosti byly mnohem menší, panoval v nich lehký nepořádek, ale zato byly prostoupené útulnou a domácí atmosférou.

Patty v kuchyni doslova pobíhala mezi sporákem a obrovským prkýnkem, na kterém ležela pečeně a čekala jen na to, až ji někdo naservíruje.

„Můžu vám s něčím pomoct?“ zeptala jsem se.

„Ne, ne, zlatíčko. Všechno mám pod kontrolou. Udělej si pohodlí. V chodbě visí celá přehlídka darebáků, pokud se chceš podívat na pár rodinných fotografií,“ pobídla mě.

Vyšla jsem zadními dveřmi z kuchyně a okamžitě pochopila, kterou stěnu měla na mysli. Byla plná obrázků v různorodých rámečcích. Postupně jsem si je všechny prohlížela a se zájmem se zastavovala u těch, na kterých byl Daniel, Brad a Jeremy.

„Máte nádhernou rodinu, Patty,“ prohodila jsem, když se ke mně připojila. „Nevadí, když vám říkám Patty?“

„Jistěže ne, ale jen do chvíle, než ode mě budeš chtít, abych tleskala rukama a odříkávala básničku.“ Usmála se. „Znáš ten příběh, ne?“

„Ano.“ Rozesmála jsem se.

„Jaká škoda. O jednu historku, se kterou můžu Daniela ztrapnit, míň. Ale ano, prosím, říkej mi Patty. A ani se neopovažuj pomyslet na mě jako na ‚bábi‘. Nejsem žádné domácí zvířátko.“

„Zapamatuju si to.“ A s úsměvem jsem se otočila zpět k fotografiím.

„To je moje Gail.“ Patty něžně přejela prsty po jednom z rámečků. „Zemřela, víš.“

Přikývla jsem. „Je mi to opravdu líto. Nedokážu si ani představit…“ odmlčela jsem se, nejistá jak pokračovat. Chudák Jeremy.

„Jedna z nejhorších věcí, jakou může rodič prožít. Ale díkybohu máme pořád Jeremyho. Je jí tolik podobný. Tak soucitný a vřelý.“

Pokračovala jsem ve svém průzkumu a sledovala, jak se Daniel měnil z vypaseného miminka v růžolící batole a nakonec v pěkně vypadajícího vysokého školáka. Oči mi sklouzly k fotce, na které objímá krásnou brunetku se zářivě modrýma očima. Píchlo mě u srdce. Oba byli oblečeni do společnosti. Nemohlo mu být víc než šestnáct nebo sedmnáct. Patty si všimla, jak na ten obrázek zírám.

„To je Sabrina. Myslím, že to byla Danielova první skutečná přítelkyně. Chodila na Havergal, soukromou dívčí školu. A tohle byl jejich maturitní ples. Daniel se toho roku vrátil domů z Oxfordu třikrát, aby ji navštívil. Byl tenkrát v prvním ročníku, ale pak si tam v Anglii vybudoval nový život. V tom věku není jednoduché zvládnout vztah na dálku. A taky to není příliš vhodné.“

„Ne, to asi ne.“ Odtrhla jsem od té fotky oči. Nebyl důvod, abych žárlila na Danielovu minulost. Teď chce mě. A to je jediné, na čem záleží.

Vrátily jsme se do kuchyně a Patty došla zpět ke sporáku, kde začala míchat omáčku. Daniel vtrhl do haly a s dupotem si oklepával sníh z bot. Pozorovala jsem ho, jak se zouvá a věší si kabát, a došlo mi, že si na sebe vzal stejné oblečení, jaké měl tenkrát v knihovně v Hart House, kdy ze mě nezbylo nic než slintající troska. Ty černé džíny s vysokými botami byly málem moje smrt. Projel si rukama vlasy a setřásl ze sebe poslední sněhové vločky. Vzalo mi to dech.

„Díky za pomoc, Danieli,“ řekla Patty. „Na formality si moc nepotrpím. Co kdybychom se najedli tady v kuchyni?“

„Dobrý nápad.“ Daniel se usmál a promnul si ruce. „Dámy první,“ řekl a oběma nám podával talíř.

„Vypadá to úžasně,“ prohodila jsem, zatímco mi Daniel nandával jídlo.

„Patty je skvělá kuchařka,“ ubezpečoval mě. „Dělá tu nejlepší omáčku na maso v celém Torontu.“

Ukázala jsem na formu na muffiny, ve které bylo jakési nadýchané a těstovité cosi. „Co je to?“

„To je yorkshirský puding,“ odpověděla Patty. „Ten nesmí k pečeni chybět.“

„Nikdy jsi ho neměla?“ zeptal se Daniel.

„Nevím o tom.“

Daniel mi rovnou nandal dva kopečky na talíř. Tohle všechno v životě nesním.

„Dochutím omáčku a přinesu ji. Můžeš vzít ten salát?“ poprosila mě Patty a podala mi mísu.

Donesla jsem ji ke stolu, který už byl prostřený pro tři. Patty se usadila na protější straně a nechala místo vedle mě Danielovi. Odložil si svůj doslova přetékající talíř, otevřel víno a začal ho rozlévat do sklenek. Pak se posadil a já zaváhala, než jsem se chopila příboru. Chystá se Patty pronést modlitbu?

„Tak do toho,“ pobídla nás a zvedla vidličku. „Ochutnej ten puding, zlatíčko. Chci znát tvůj názor.“

Fajn, u Wrightů žádné modlitby. Tak jo. Ukrojila jsem si kousek nadýchaného těsta a vložila si ho do pusy.

„Mmm, je to báječný,“ řekla jsem.

„Říkal jsem ti to,“ přisadil si Daniel.

Namočila jsem si brambor do omáčky – měl pravdu. Hostina byla úžasná. Všechno chutnalo naprosto výtečně. Nebylo to nijak okázalé, ale přesto dokonalé. Chvíli jsme mlčky jedli, než Daniel prolomil ticho.

„Tak mi řekni něco o Geraldovi, Patty. Jak dlouho už tohle trvá, mladá dámo?“

„Netvař se tak povýšeně, Danieli,“ odvětila Patty. „Je to milý muž. Před třemi roky ovdověl. Potkala jsem se s ním o Vánocích ve Florence House, jednom z domů Armády spásy. Máme toho hodně společného. Rádi tančíme a hrajeme bridge. Je to skutečný gentleman a já jsem v jeho společnosti moc ráda. A ještě má všechny zuby vlastní.“

Daniel se rozesmál a zavrtěl hlavou.

„Dobrý chrup je zcela nezbytný,“ pokračovala Patty a máchala vidličkou. „Používáš zubní nit, Aubrey? Je to velmi důležité.“

„Snažím se vzpomenout si na to pokaždé, když si čistím zuby,“ odpověděla jsem.

„Snaž se víc. Až budeš v mém věku, budeš ráda, žes to dělala. Není nic horšího než líbat muže, co má zubní náhradu. Vždycky mám strach, že mu vypadne a kousne mě do nosu. Ještě pečeni, Danieli?“ Položila mu na talíř další plátek masa.

Daniel se na ni pobaveně podíval a pak stočil pohled zpátky ke mně, pravděpodobně přemýšlel o tom, co si asi musím myslet.

Zamilovala jsem si ji. Byla hrozně vtipná!

Patty mi podala kleště na salát. „Danieli, vezmi si víc rajčat.“

„Už jsem měl. Stačilo mi to.“

Přihodila mu jich pár na talíř. „Je v nich lykopen a ten je dobrý na prostatu,“ vysvětlovala.

Daniel obrátil oči v sloup a povzdechl si.

„Rakovina prostaty,“ obrátila se ke mně tichým hlasem Patty. „Měl ji Bradford – můj manžel. V životě nesnědl jediné rajče. Jsem přesvědčená, že to ho nakonec dostalo. Ačkoliv jsem nedávno četla článek o nutnosti pravidelné ejakulace. Ne že by s tím měl Bradford problém.“

Kousla jsem se do rtu, abych se nezačala smát. Daniel na ni jen v ohromeném tichu zíral.

„Měníš si pravidelně olej, že ano?“ zeptala se ho.

Co to sakra? Penny říkala, že je Patty doslova kulervoucí, ale na tohle mě nemohlo připravit vůbec nic! Byla úžasná! Zahnala jsem mrkáním slzy, zatímco jsem se snažila nevybuchnout smíchy. Daniel se na druhou stranu dusil soustem pečeně. Praštila jsem ho do zad a podala mu sklenici vody.

Těžce polkl a odkašlal si. „Ježíši, Patty. To je trochu osobní otázka.“

„Je to právě lidská upjatost, která brání tomu, aby se šířily důležité informace. Nemyslíš, Aubrey?“

„Ach, naprosto s vámi souhlasím,“ odpověděla jsem a významně se na Daniela podívala. Přimhouřil na mě oči.

Pak se obrátil zpět ke své babičce. „Tvrdíš mi tu, že jsem upjatý?“

„Netvrdím. Pouze konstatuji. Už jsem si začínala myslet, že ti bude potřeba vytáhnout tu dlouhou tyč z – no, není nutné u stolu zabíhat do špinavých detailů,“ odpověděla.

Daniel odložil vidličku a těkal mezi námi pohledem. „Uf,“ vyhekl dotčeně. „Tak fajn. Dovol mi tě uklidnit. O můj olej je pravidelně postaráno. Spokojená?“

Znovu popadl příbor a s vervou si napíchl mrkev. Doufala jsem, že ten jeho komentář nebyl míněn jako přiznání, že spolu máme intimní vztah. Patty na mě povytáhla obočí a já zvedla obě dlaně, jako bych říkala: „Na mě se nedívejte.“ Tázavě se zadívala na Daniela a ten si znovu odkašlal.

„Naneštěstí se o to v tuhle chvíli musím starat sám,“ dodal.

Ach. Můj. Bože. Vážně tu sedí u stolu se svou babičkou a právě přiznal, že masturbuje? Pravidelně? Patty si udržovala kamenný výraz. Měli bychom se bavit spíš o aktuální ceně masa.

Už jsem nedokázala udržet jazyk za zuby. „To je hodně zajímavé, Danieli. A jak jdou v poslední době zakázky, pokud tedy nevadí, že se ptám?“

„Podnikání je na vzestupu,“ odpověděl a jeho cynický úšklebek mi prozradil, že se dobře baví.

Kousla jsem se do rtu.

„No, tak to je pro takového mladého a pohledného muže dost smutné,“ zhodnotila to Patty a prohlížela si nás. „Ale chápu to. Tyhle věci chtějí čas. Jen mi slib, že dokud někoho natrvalo nezaměstnáš, pořád na tom budeš pracovat sám, už kvůli své prostatě.“

„Patty, já v tuhle chvíli nemám moc na výběr. A můžeme už, prosím, změnit téma?“

„No, dobrá.“ Patty si otřela ústa do ubrousku. „Tak mi povězte, kde jste se vy dva poznali?“

Daniel sevřel rty. „Ve škole,“ odpověděl vyhýbavě.

„Studuješ na torontské univerzitě?“ zeptala se mě.

Přikývla jsem a zapila svoje sousto vínem. „Tenhle rok budu promovat. Mým hlavním oborem je anglická literatura a vedlejším francouzština.“

Obočí jí vystřelilo vzhůru. „Tak to hádám, že máte vy dva hodně o čem mluvit. Občas je pěkně ošidné držet s Danielem krok.“

„Och, tak o to se nemusíš bát. Aubrey mě udržuje ve střehu,“ ubezpečil ji Daniel.

„To ráda slyším. Tvůj dědeček by s tím souhlasil,“ dodala.

Daniel se na mě vřele usmál. „Ano, to ano.“

„Pak nevidím důvod, proč držet tuhle mladou dámu pod zámkem. Tvoji rodiče tvůj výběr jistě ocení,“ řekla Patty.

Daniel po mně střelil pohledem a odložil příbor na talíř.

„Věc se má tak, Patty, že je to trochu komplikované.“ S podivným výrazem se na ni zadíval. A ona mu ho vrátila, jako kdyby spolu komunikovali telepaticky.

„Chápu,“ pronesla nakonec, napila se vína a pohodlně se opřela v židli.

Chápe? Na co přišla? Co se to právě stalo?

„Chtěla by sis poslechnout, jak jsem potkala svého manžela, Aubrey?“ zeptala se Patty. Daniel se uvolnil a viditelně mu poklesla ramena.

„Moc ráda se o něm dozvím něco víc.“

Odstrčila talíř stranou a přitáhla si sklenici s vínem, než kolem ní spojila ruce a ponořila se do vyprávění.

„Chodila jsem na Queen’s University,“ začala. „Za mých časů to byla pokroková škola. Věděla jsi, že to byla první nenámořní instituce, kde začali přijímat i studentky?“

„Ne, to jsem nevěděla,“ odpověděla jsem.

„No, mí rodiče trvali na tom, abych studovala na univerzitě. Ne že bych nějak odporovala. Vždycky jsem milovala učení. Každopádně, Bradford byl můj profesor historie.“

A najednou jsem naprosto přesně pochopila, proč mi ten příběh vypráví. Nebylo to čistě jen z nostalgie. Podívala jsem se na Daniela. Nadzvedl obočí a lehce přikývl.

Patty si vzala jednoho ze svých profesorů.

3. KAPITOLA

Celý čas

Z celého času zisku nehledám,

leč z toho, jenž byl tobě posvěcen.

Čas dlouhý rovněž nechci proklínat,

kdy jiným patříš a já čekám dál...

(Sonet 57)

„B radford byl úžasný učitel,“ vyprávěla Patty. „Byl o trochu starší než já. Myslím, že mi bylo dvacet dva, když jsem byla v jeho třídě, takže jemu muselo být třicet jedna. Ale bože, byl ďábelsky krásný. Naprosto mě okouzlil, ale nikdy jsem nedopustila, aby si toho všiml. Všichni věděli, že je zasnoubený. Ale upozorňuji, že ani to mi nijak nezabránilo ho obdivovat.“

Odmlčela se, aby se napila vína, a já se bála i pohnout. Nemohla jsem uvěřit svým vlastním uším.

„Myslela jsem, že jsem ve svých citech vůči němu diskrétní. Scházeli jsme se, abychom prodiskutovali úkoly a školní práce, a vždycky to skončilo tak, že jsme si celé hodiny povídali. Přesvědčila jsem samu sebe, že mu nejspíš přijdu zajímavá, ale nikdy jsem si nedovolila věřit, že by ve mně mohl vidět něco víc než jen hvězdnou studentku. Dokážeš si asi představit mé překvapení, když mi v den promoce poslal domů kytici růží.“

Pattyin pohled se najednou rozostřil. V tuhle chvíli byla někde jinde, ztracená ve vzpomínkách na svého manžela.

„Zrušil své zasnoubení. Řekl mi, že odpočítával dny do mé promoce a modlil se, abych si nepořídila přítele dřív, než bude mít šanci mi říct, co ke mně cítí. Prý mi to chtěl prozradit mockrát, ale byl si moc dobře vědom toho, že jakékoliv přiznání by zkomplikovalo náš vztah. Jakmile jsem odpromovala a on už nebyl mým profesorem, nedokázal to dál vydržet ani minutu. Celá ta věc způsobila pěkné pozdvižení, zvlášť v té době. Celé léto nás popotahovali po soudech, ale užili jsme si báječný čas. Vzali jsme se prvního září.“

Patty znovu zaostřila pohled.

„Takže už chápeš, Aubrey, že mám s komplikovanými vztahy celkem zkušenost.“

„Mělo to nějaké důsledky? Dostal se kvůli tomu váš manžel do potíží?“ zeptala jsem se a těkala pohledem mezi ní a Danielem.

„Neudělal vůbec nic proti pravidlům, zlatíčko. Až na tu nešťastnou věc, že zlomil své snoubence srdce. A bylo kolem toho mnoho řečí. Ale po svatbě jsme se přestěhovali do Anglie. Dostal místo na Oxfordu. Zůstali jsme tam až do roku 1967. Gwen i Gale se tam obě narodily. Měl takovou radost, když se Daniel rozhodl pro tutéž univerzitu.“

Daniel se předklonil, aby nám dolil skleničky.

„V každém případě, tohle je můj kostlivec ve skříni, který čas od času zarachotí. Nejsi první, kdo se v tak komplikovaném vztahu ocitl, a rozhodně nebudeš ani poslední.“

„Děkuju, že jste mi to řekla.“ Daniel se na mě vřele usmál.

A celou tu dobu, co mi Patty vyprávěla další a další krátké historky ze svého života v Anglii a cestách po světě, než se jim s manželem narodily děti, po mně sem tam pokukoval. Zasypala mě střípky z Danielova dětství a mnohokrát ho svými výroky ztrapnila. A taky jako správná a milující babička hodně mluvila o Bradleym a Jeremym.

Seděli jsme u toho stolu dobrou hodinu a půl. Když Patty dopila svou třetí sklenku, prohodila: „Bože, trochu se mi motá jazyk.“

„To se ani nedivím. Možná by sis měla jít sednout do obýváku,“ pobídl ji Daniel, pomohl jí vstát a odvedl ji ke křeslu. „A stejně už ti za chvíli poběží 60 Minutes,“ upozornil ji a zapnul televizi. „Ty si odpočiň. My s Aubrey sklidíme po večeři, dobře?“

„Fajn.“ Patty mu sevřela ruku.

A zatímco jsme odnášeli věci ze stolu a plnili myčku, ztratila jsem se v myšlenkách. I tak jsem si ale všimla, jak mě Daniel se zájmem pozoruje. Když jsem donesla pár posledních kousků a položila je na kuchyňskou linku, zastavil mě a popadl za ruce.

„Jsi v pořádku?“ zeptal se.

„Jo, jenom jsem překvapená. Neměla jsem o tom ani tušení,“ zašeptala jsem.

„Respektuju babiččino soukromí. Nebyl to můj příběh, abych ti ho mohl vyprávět. Ale teď už víš, proč jsem tě sem mohl úplně v klidu přivést. Ze všech lidí na světě je Patty tou poslední, která bude odsuzovat náš vztah. Proto mě to v pátek nijak nevyvedlo z míry, když jsme na ni narazili.“ Rozpačitě se usmál. „Omlouvám se, že jsem ti to neřekl.“

„Myslím, že vážně začínám rozumět tomu, jak funguje kůl v plotě rodiny Grantových.“ Natáhla jsem se, abych mu dala rychlou pusu. „Pojďme to dodělat.“

Snesla jsem si hrnce na jednu hromadu, napustila dřez horkou vodou a sledovala, jak si Daniel vyhrnuje rukávy.

„Čemu se směješ?“ zeptal se a zezadu mě objal.

„Jenom přemýšlím o tom, jak moc miluju tvoje předloktí.“

„Vážně?“

„Hmm. Jsou pěkně zarostlý.“

Uchechtl se. „To mi ještě nikdo neřekl. Proč si teď představuju nějakého neandertálce?“

Usmála jsem se a otočila se. Přitiskl se ke mně a natlačil mě spodní částí zad na linku.

„Mně to připadá velmi mužný,“ ubezpečovala jsem ho a prsty si pohrávala s chloupky, které mu vykukovaly zpod límečku u trička. „A tohle se mi taky líbí,“ zamumlala jsem a zasypávala to místo na krku polibky.

„To mně taky,“ vydechl, zajal mě svými rty a hluboce políbil. Jazykem mi začal předvádět ta svá kouzla a proměnil mě v roztřesenou hromádku želé. Mezi jednotlivými polibky jsem se pokoušela promluvit. „Tohle bychom právě teď asi dělat neměli…“

„Aubrey, slyším odvedle Pattyino chrápání. Je fajn nebýt pro jednou venku nebo v autě, nemyslíš? Udělej mi tu radost.“ Znovu mě políbil a tiše mi zasténal do úst.

„Dobře, tak já ti to udělám,“ utahovala jsem si z něj.

„Pozdě, už se stalo,“ odpověděl a ušklíbl se nad mým stowattovým úsměvem.

„To jsem si všimla.“

„A co, neříkej, že s tebou to nic nedělá.“

„Odporuju snad?“

Pozvedl obočí. „Je dole na jihu typické psí počasí?“

Natáhla jsem se k jeho uchu. „Typické anglické počasí.“

Zavrčel a snažil se upravit si rozkrok. „Tyhle džíny mě zabijou. Myslíš, že může být zmodrání koulí fatální?“

„Netvrď mi, že se o to nepostaráš, až přijdeš domů,“ rozesmála jsem se. „Před chvílí jsi to u stolu vyjádřil dost jasně. Velmi poučné.“

Hravě mě plácl po zadku. „Jsi pro svoje vlastní dobro až trochu moc namyšlená, víš to?“

„O tom nic nevím. A teď, můžeš mi uhnout z cesty, abych mohla domýt to nádobí?“

„Rozkaz, madam,“ řekl, popadl Pattyin talíř a shrnul zbytky jídla do koše.

A jak se k němu skláněl, využila jsem příležitosti, abych si mohla prohlídnout jeho zadek. Mě ty džíny zabíjely taky. Pak jsem z okna pozorovala padající vločky a zasněně se usmála, naprosto ohromená lehkostí celé téhle situace.

„Měl bych jít vzbudit Patty, nebo nebude v noci spát,“ řekl Daniel.

Odešel vedle a já jsem mezitím utírala kuchyňskou linku. „Já nespím. Jen jsem na minutku zavřela oči,“ slyšela jsem ji říkat.

„Jistě. Uklidili jsme s Aubrey kuchyň. Venku pořád sněží. Myslím, že bychom asi měli vyrazit, než to bude na silnicích ještě horší.“

Osušila jsem si ruce a připojila se k nim. Patty začala vstávat z křesla.

„Ne, zůstaň sedět. My se vyprovodíme sami,“ přesvědčoval ji Daniel a pak se k ní sklonil, aby ji mohl políbit na čelo.

„Vadilo by, kdybych použila vaši koupelnu, než odjedeme?“ zeptala jsem se.

„Ne, posluž si.“ Daniel mávl rukou do haly. „Najdeš to?“

„Ano. Bude to jen minutka.“

Obsah

Věrní přátelé

Veselé hody

Celý čas

Pokušení

Láska je pravdou

Trpělivost

Svědomí

Bezpečí

Náhody

Sama

Býti moudrým

Chmurný čas

Mnoho dní

Ctnost a hřích

Míjivý čas

Mělcí blázni

Pravda

Sliby

Tajemství

Konec vše napraví

Hněv a úklady

Zpověď

Staré věci v novém hávu

Zlatý sen

Láska a poctivost

Oheň

Rajská zahrada

Když láska promluví

Nesmyšlený sen

Naléhavá potřeba

Přelud

Váš

PODĚKOVÁNÍ

O AUTORCE

POZNÁMKA PŘEKLADATELKY