Autorské práva

E-knihu napísal © Peter Kotik, MMXVI; Obálka: © Peter Kotik, MMXV; Vydavateľ elektronickej knihy: © Elist; e-knihu zostavil: Peter Hoferek.

Všetky práva vyhradené. Nijaká časť tejto knihy nesmie byť reprodukovaná, uchovávaná v rešeršných systémoch alebo prenášaná akýmkoľvek spôsobom vrátane elektronického, mechanického, fotografického či iného záznamu bez predchádzajúceho písomného súhlasu autora, respektíve vydavateľa.

ISBN: 978-80-972330-9-9

Peter Kotik

Mŕtva cesta

2016

Kapitola prvá: Začiatok konca

Krásny slnečný deň prebúdzal Alexa z postele, v ktorej sladko spal. Pozrel na hodinky a tie ukazovali 10:40.

Po polhodinovom prebúdzaní si to namieril do kuchyne, kde si pripravil kávu s mliekom. Sadol si na balkónovú terasu a užíval si to krásne počasie, ktoré bolo vonku.

„Nie je nič lepšie ako mať voľno v práci,“ povie si v duchu a usmeje sa. Alex pracuje v nemocnici ako vodič sanitky. Svoju prácu berie veľmi vážne a vždy, keď má pohotovosť, nezaváha ani na sekundu.

Alexovi zvoní služobný mobil.

„Počúvam,“ povie.

„Prajem pekný deň pán Molnár. Prepáčte, že vás obťažujeme, ale potrebujeme vás v práci,“ povie ženský hlas v telefóne.

„V poriadku,“ odpovie Alex.

Rýchlo natiahol na seba rifle a záchranárske tričko, pretože nebol čas a utekal do nemocnice.

Alex býva pri nemocnici, takže do práce nikdy nemešká, a preto tunajší pracovníci vedia, že sa naňho dá spoľahnúť.

Keď dorazil do nemocnice, všimol si, že pred vchodom, kde je zaparkovaná sanitka, je veľa krvi. Otvoril hlavný vchod do nemocnice a razom ho omráčil pohľad na nemocničnú halu.

Bola plná ľudí, doktorov a zdravotných sestier, ktorí nevedeli, čo skôr. Alex v chaose zbadal svojho známeho kamaráta, ktorý je doktor a utekal za ním.

„Filip čo sa deje? Prečo je tu toľko ľudí?,“ opýtal sa ho.

„V Bratislave majú plné nemocnice, a preto k nám posielajú pacientov,“ odpovedal Filip.

„Je na to dôvod?“ nechápavo sa pýtal Alex.

Filip na chvíľu zaváhal, no potom odvetil: „Nie je teraz čas! Zoberieš tých ľudí, ktorí sedia pri nápojovom automate a odvezieš ich do Šace.

Alex bez ďalších slov podišiel ku skupinke ľudí a požiadal ich, aby ho nasledovali.

Prišli ku sanitke a bez paniky do nej nasadli. Sanitka vyšla z garáže a nasledovalo prudké zabrzdenie. Pred sanitkou stál muž, ktorý mal oči podliate krvou, tvár mal posiatu žilami. Krv mu tiekla z úst a tiež z nosa. Muž sa vrhol na sanitku a snažil sa dostať dnu. Alex chcel vystúpiť a požiadať muža, aby prestal búchať. No vtom jeden z pasažierov skríkol: „Neotvárajte tie dvere!“

Alex sa pozrel na muža sediaceho v sanitke a zmätene spustil: „Čo sa to deje?“

Žena sediaca vedľa muža stihla odpovedať skôr: „Vraj ide o zvláštny druh chrípky.“ Alex hlbokým pohľadom pozrel na chorého muža a potom povedal: „Držte sa,“ a dupol na plyn.

Skupinku, ktorú Alex prevážal v sanitke, tvorilo 5 ľudí.

Chlapík menom Adrián, žena Linda a jej dcéra Hannah, mladík Adam a staršia pani Klára.

Cestou do Šace bolo ticho ako v hrobe. Nikto ani necekol. Až na Adriána, ktorý to ticho prerušil.

„Môžeme vedieť, kam to ideme?“ opýtal sa agresívne.

Alex reagoval pokojne: „Dostal som príkaz prepraviť vás do nemocničného strediska v Šaci.“

„Stále nás len prevážajú ako nejakú hydinu!“ reagovala podráždene pani Klára.

„Prepáčte, ale ja vôbec netuším, čo sa to deje,“ odpovedal Alex. Vo vzduchu bolo cítiť blížiacu sa hádku, no atmosféru narušilo zastavenie sanitky.

„Prečo sme zastavili?“ opýtala sa Hannah, no skôr ako stihol Alex odpovedať, to všetci zbadali na vlastné oči.

Na ceste boli bariéry, pri ktorých stáli policajti. Alex povedal ľuďom, aby ostali v sanitke. Vystúpil.

„Okamžite otočte vozidlo a vráťte sa späť!“ rozkazom reagoval policajt.

Alex pohotovo reagoval: „Som z košickej novej nemocnice. Mám v sanitke piatich ľudí, ktorých musím odviesť do nemocnice v Šaci!“

Policajt pozrel na kolegu a povedal: „Je mi to ľúto, ale tam sa nedostanete.“

Podráždený Adrián vybehol na policajta: „A to už prečo?!“

Alex nechápavo pozrel za seba a celá skupinka bola vonku zo sanitky.

„Mali ste ostať v sanitke!“ skríkol Alex, no nikto ho nepočúval.

Druhý policajt odpovedal: „Na celú Šacu je uvalená karanténa.“

Všetci ostali stáť ako obarení.

„Ako to myslíte karanténa?“ No skôr, ako stihol niekto reagovať, začala Hannah kričať na celé hrdlo! Všetci sa pozreli na ňu a ona so strachom ukázala na Kláru. Oči jej začali krvácať a nos taktiež. Vtom Alex zakričal: „Všetci okamžite do auta!“ Následne Klára zaútočila na jedného z policajtov. Linda, Hannah, Adrián a Adam nasadli do sanitky, len Alex ostal vonku.

„Vy ste nepočuli, čo som povedal?“ kričal na policajta. Ten sa po chvíľke spamätal a nastúpil do sanitky. Alex otočil vozidlo a namieril to naspäť do Košíc. V sanitke vznikla panika. No skôr, ako sa ju Alex pokúsil zmierniť, nastal tvrdý náraz.

V okamihu sa Alex ocitol v pohodlí svojho domova. Pred sebou mal pivo a zapnutý televízor. Niekto si k nemu sadal. Bola to jeho priateľka Rebeka.

Pozreli sa na seba. Na stole sa razom objavila bonboniéra a poháre, v ktorých bolo naliate šampanské. Rebeka sa natiahla po pohár a odpila si z neho. Dala mu tým najavo, aby spravil to isté. Alex si zobral pohár a keď sa pozrel na Rebeku, pohár mu z ruky vypadol. Rebeka mala oči i nos od krvi a z úst jej visel kus odtrhnutej kože.

V okamihu, keď naňho zaútočila Rebeka, sa strhol. Zistil, že to všetko čo sa práve udialo, bol len sen a uvedomil si, že sa nachádza v prevrátenej sanitke. Keď sa snažil postaviť sa, tupá bolesť hlavy ho posadila naspäť. Poobzeral sa po sanitke, no niečo sa mu nepozdávalo. Hoci sanitka bola prevrátená na pravý bok, bol v nej poriadok. Nič nebolo rozhádzané. Okolo hlavy mal obväz a na ústach mal rúško.

Vtom sa zadné dvere pootvorili a v nich stála Linda: „Vitaj späť,“ povedala. Linda pomohla Alexovi von zo sanitky. Sanitka sa prevrátila do poľa. Potom z nej spravila skupinka provizórne prístrešie. Všetci mali rúška okolo krku, čo naznačovalo, že bol Alex nejakú dobu v bezvedomí. „Ako sa cítiš?“ spýtal sa Adam. „Hrozne ma bolí hlava,“ odpovedal Alex.

„Ako dlho som bol mimo?“ opýtal sa.

„Niečo vyše týždňa,“ povedal policajt, „treba poďakovať Linde, ona sa celú tú dobu o teba starala.“ Alex pozrel na Lindu a pohľadom sa jej poďakoval. Alexov pohľad sa zameral na cestu a na nej bolo vidieť zdemolované auto, ktoré do nich vrazilo. „Snažila som sa mu pomôcť, ale keď sme ho vytiahli z auta, už bolo neskoro,“ odpovedala Linda skôr, ako sa stihol opýtať Alex.

„Si lekárka alebo niečo podobné?“ spýtal sa jej. „Mám za sebou niekoľko zdravotných kurzov a vo voľnom čase som bola súčasťou podujatí, kde sme učili ľudí, ako podať prvú pomoc,“ vravela.

„Kde je tvoja dcéra?“ opýtal sa Alex. „Hannah šla hľadať zásoby, kým je ešte svetlo,“ reagovala Linda.

„Situácia v meste sa zhoršila,“ dodala.

„Za posledný týždeň sa toho toľko udialo,“ povedal Adrián.

„Mesto je vyľudnené a bez elektriny,“ dodal policajt, ktorého meno bolo Hugo. „Tá chrípka pokryla takmer celé mesto, teraz len čakáme, čo bude ďalej,“ vravela Linda.

Konverzáciu narušil krik. Bola to Hannah, ktorá vybehla z lesa a kričala: „Dnu! Mama! Rýchlo!!!“ Všetci sa dali do pohotovosti, uhasili oheň a jeden po druhom nastupovali do sanitky. Dvere pevne zabezpečili, aby sa dnu nikto nedostal. „O čo ide?“ spýtal sa Alex, no nikto mu neodpovedal.

Namiesto toho sa opatrne pozrel cez malé okienko a vtedy to uvidel.

Z lesa vyšlo veľa ľudí, ktorí sa pohybovali veľmi kŕčovito. Boli špinaví od krvi a ich pokožku pokrývala bledá farba. Alex so strachom v očiach zakryl okienko kusom látky, ktorú našiel vedľa seba. Netrvalo mu dlho než pochopil, čo spravila s človekom tá chrípka.

Mal len jednu otázku: „Ako sa to prenáša?“

„Pokiaľ vieme, tak krvou, ale môže sa to preniesť aj vzduchom,“ odpovedala Hannah, „preto nosíme rúška,“ dodala.

„Hannah, ako je na tom mesto?“ opýtala sa jej Linda. „Bola som síce iba na okraji mesta, no môžem povedať, že je to čoraz horšie,“ povedala, no v jej hlase bolo počuť veľký strach.

„A čo jedlo?“ opýtal sa Hugo. Hana reagovala rovnako: „Museli by sme ísť trochu hlbšie do mesta, aby sme niečo zohnali. Aspoň na pár týždňov,“ povedala.

„Ticho!“ Všetci spozorneli a upriamili svoj pohľad na Adama, ktorý im naznačoval nebezpečenstvo.

Nakazení práve prechádzali okolo tábora, kde skupina prežívala. Boli ich desiatky.

Zvuk, ktorý vydávajú títo nakazení, sa dá prirovnať k astmatickému záchvatu.

„Sú mŕtvi?“ premýšľal nahlas Alex, „tak prečo chodia?“

„Nie sme si istí, či sú mŕtvi“, šepkal Adrián.

„Ak by boli nažive, určite by sa takto nesprávali,“ vravel.

Všetci sa zamysleli a potom Linda vážnym tónom začala: „Bledá koža, výrazný úbytok telesnej hmotnosti, bezvýrazný pohľad. Možno má Alex pravdu. A pokiaľ bude táto teória správna, tak sa musíme od nich držať čo najďalej,“ dodala.

Prešlo pár hodín, kým sa skupina nakazených dostala dostatočne ďaleko, aby mohli ostatní bezpečne vyliezť z vraku sanitky.

Keď všetci vyliezli zo sanitky, zbadali tú spúšť, čo po sebe zanechali.

Nastal večer, všade naokolo bolo počuť cvrlikanie cvrčkov.

V diaľke bolo vidieť len malé žlté svetielko, kde skupinka sedela pri malom ohníku, ktorý pomaličky horel.

Adam opatrne prikladal do pahreby drevo, zatiaľ čo ostatní len ticho sedeli a zamyslene sa pozerali na oheň.

Ticho, ktoré zavládlo v tábore, narušil Alex.

„Takže ak tomu rozumiem správne, behom jedného týždňa tá chrípka, alebo ako to volať, položila na kolená celé mestá. Je to tak?“ Adam prikývol hlavou. „A nikto z vás sa nepokúsil komunikovať s mestom?“ opýtal sa Alex a pokračoval, „predsa musí existovať na túto situáciu vysvetlenie, a...a...moja priateľka...Rebeka...,“ vraví zmätene Alex.

„Ak chceme odpovede, musíme sa vydať do mesta,“ vraví Adrián, „ale musíme si stanoviť plán a pravidlá.“

V očiach každého z nich sa dal vyčítať stúpajúci strach a adrenalín.

Nasledujúce ráno sa všetci zbalili a vydali sa na cestu do mesta.

Kapitola druhá: Dodržiavanie pravidiel

Keď sa ocitnete v situácii, z ktorej neviete vycúvať, musíte vytvoriť plán, ako z nej uniknúť. Ak nedodržujete pravidlá, všetko čo ste si naplánovali, sa vám zrúti ako domček z kariet.

1. Pravidlo:

Vyhnite sa čo najbližšiemu kontaktu s nakazeným.

2. Pravidlo:

Vždy buďte v strehu.

3. Pravidlo:

Konajte rozumne.

Adrián, Linda, Adam, Hugo, Hannah a Alex boli na ceste do mesta.

Všetko, čo okolo seba videli, sa navonok tvárilo, ako keby sa nič nestalo. Keď prešli malú dedinku Pereš, ktorá sa nachádza v okolí Košíc, zbadali niečo, čo ich prinútilo zastaviť sa. Z diaľky videli, ako sa z mesta valí do nebies hustý čierny dym.

„Aké tu je najbližšie obchodné centrum?“ opýtal sa Hugo.

No skôr, ako mu Hannah stihla odpovedať, spravil to Alex. „OC Optima je najbližšie, je priamo pred nami, pozri,“ a ukázal prstom do diaľky.

Na mieste, kde ukazoval prstom, bolo vidieť modrú vežičku, ktorá bola súčasťou obchodného centra. Vo vežičke bola kaviareň, kde si ľudia chodili vychutnávať výhľad na okolie. Keď dorazili k obchodnému centru, pohľad, ktorý sa im naskytol, vyvolával zdesenie.

Opustené autá na parkovisku, všade navôkol neporiadok a pusto. Obchodné centrum malo na sebe známky rabovania, čo vysvetľovali rozbité sklenené dvere. Obchodné centrum bolo ako každé iné. Veľkoplošné miesto s jedným poschodím a množstvo zbytočných butikov. „Takže jedlo si zoberiem na starosť len ja a Hannah,“ povedal Alex. „Prečo len my dvaja?“ nechápavo sa pýtala Hannah. „Pretože tvoja mama a Adrián si zoberú na starosť lekáreň,“ povedal Alex, „Hugo a Adam, vy pohľadajte funkčné auto!“ „Linda, berte všetko, čo nájdete. Dobre?“ vravel Hugo. „Budeme sa snažiť,“ odpovedala. „Stretneme sa tu o 20 minút, vy zatiaľ spojazdnite jedno z tých áut,“ povedal Alex a pritom sa pozeral na Adama a Huga. Skupinka sa rozdelila a každý šiel plniť svoju úlohu.

Pohľad na vnútro obchodného centra bol strašidelný. Vyvrátené nákupné vozíky na podlahe, rozbité vitríny, na podlahe rozhádzané letáky. Tak by sa dalo opísať nákupné centrum, ktoré ešte nedávno bolo plné ľudí.

Alex a Hannah prechádzali uličkou, ktorá viedla k supermarketu.

Vtom Hannah prehovorila: „Čo myslíš, že sa deje? Nastal koniec sveta?“. Kráčajúc uličkou Alex odpovedal: „Nech je to hocičo, musíme sa od toho držať čo najďalej, a preto vezmeme toho toľko, koľko bude možné.“ Keď prišli k supermarketu, Alex zodvihol zo zeme prevrátený nákupný vozík. „Tu máš tento, ja si nájdem iný,“ vravel. Podal vozík Hannah a šiel hľadať. Hannah sa vybrala s vozíkom zbierať zásoby jedla a vody, zatiaľčo Alex si šiel hľadať druhý vozík. Medzitým Linda a Adrián dorazili do lekárne. Tu sa však vyskytol malý problém, s ktorým nerátali. V uzamknutej lekárni boli totiž asi traja nakazení a bezducho sa pohybovali po miestnosti. Kľúčik bol pohodený na zemi vedľa papierika, na ktorom bolo napísané:

Vezmite si čo chcete, len buďte potichu.

Začujú vás!

Linda to dočítala a spustila: „Čo teraz?“

Pozrela na Adriána a ten, plný zlosti, viac nedokázal potlačiť svoj hnev. „Už mám toho všetkého po krk!!! Kašlem na vás! Kašlem na všetko!“ a buchol do sklenených dverí rukou.

Oprel sa o dvere, do ktorých vrazil, a snažil sa upokojiť. Zrazu Linda zhrozene skríkla: „O môj bože!“ a ťapla pri tom do Adriána. Ten zdvihol hlavu a neveril vlastným očiam. Nakazení zareagovali na hluk, ktorý spôsobil Adrián, a začali sa zoskupovať . Behom krátkej chvíle sa doslova nalepili na sklo a snažili sa ho celou silou preraziť.

„Potrebujeme tie lieky, že?“ spýtal sa Adrián. Linda len prikývla hlavou. „Tak fajn, podaj mi tú sekeru,“ povedal.

„Č... čo... čo prosím? Čo s ňou chceš robiť?“ pýtala sa nechápavo Linda. „Chceš sa tam dostať alebo nie? Tak mi podaj tú sekeru, prosím ťa.“ Linda podala sekeru, ktorá bola zavesená vedľa požiarnej hadice. „Takže, spravíme to takto. Ja ich vylákam von a ty rýchlo vbehneš dnu,“ oznámil jej. „A čo ty?“ pýta sa Linda. „Reagujú na zvuk, že? Tak ich odlákam čo najďalej,“ vysvetlil.

Linda sa skryla za stenu, ktorá rozdeľovala uličku, na ktorej bola lekáreň. Adrián jej dal znamenie, aby sa pripravila. Zrazu bolo počuť rinčanie skla a zvolávanie.

„Hej! Hej! Tu som! No tak!!!“ kričal na nakazených Adrián.

Na počudovanie to fungovalo a nakazení prenasledovali Adriána.

Medzitým Linda rýchlo vošla do lekárne a začala sa prehrabávať v jednotlivých zásuvkách. Nemala čas na rozmýšľanie, preto improvizovala. Pod pultom, na ktorom bola pokladňa, boli umiestnené tašky. Pár ich vzala. Vyprázdnila jednu zásuvku po druhej, a potom sa otočila smerom ku pokladni, za ktorou bol malý regál s tabletkami.

„Paralen, ten sa nám určite zíde,“ v duchu si povedala Linda, a v diaľke zbadala antibakteriálne oddelenie. Rozbehla sa a naložila do tašky všetko, čo jej prišlo pod ruku. Od antibakteriálneho gélu až po mydlá, no bola v takom strese, že si nevšimla, koľko jej toho popadalo na zem. „To nám bude stačiť,“ pomyslela si, otočila sa, a zrazu nastal prudký pád na zem. Šmykla sa na tube, ktorá bola na zemi, a pritom si udrela hlavu o regál. Veci z regálu na ňu spadli a celú ju zasypali.

„Už si hotová?“ spýtal sa zadychčane Adrián, ktorý vtom dobehol do lekárne. Zbadal, ako na dlážke leží Linda a z hlavy jej tečie slabý prúd krvi.

Pribehol k nej, no z diaľky počul, ako sa k nemu blížia nakazení. Vzal tašky, ktoré ležali vedľa Lindy a zbabelo ušiel.

Medzitým sa Alex a Hannah pokojným tempom dostali so zásobami von z obchodného centra, kde na nich aj s autom už čakali Hugo a Adam.

„Postačí to?“ spýtal sa Adam. Alex ostal v nemom úžase, keď zbadal, aké auto vybral Adam.

„Či to postačí? Je perfektné!“ nadšene odpovedal Alex.

„Ide o Volkswagen Caddy 1.4-16V, ročník 2004, manuálna prevodovka, predný pohon, šedá/sivá metalíza, pick up, 4-dverové, 5-miestne,“ vysypal Adam a urobil Hannah a Alexovi menšiu prehliadku auta.

„Nejako sa vyznáš,“ poznamenala Hannah. Adam sa usmial: „Vieš, keď pracuješ 6 rokov ako predajca áut, niečo sa na teba prilepí.“

Konečne po dlhej dobe bolo vidieť na tvári niekoho, aspoň trošku úsmevu, no ten sklesol hneď, ako počuli krik.

„Kde je mama a Adrián?“ pýtala sa Hannah.

„Ešte sem nedorazili,“ odpovedal Hugo.

Alex a Hugo sa rozbehli do obchodného centra a Hannah bežala za nimi.

Snažila sa dobehnúť Alexa a Huga, no strácala ich z dohľadu, a preto sa rozhodla ísť skratkou cez uličku s WC. Ako tak bežala, zastavila sa a zhrozene sa dívala pred seba. Druhá strana chodby, ktorú ľudia využívali ako skratku, bola zablokovaná a plná nakazených. Na mieste sa otočila a utekala preč.

Alex a Hugo dobehli k lekárni, kde uvideli, ako sa traja nakazení snažia celou silou dostať dnu, kde bola Linda. Hugo zbadal na zemi sekeru od krvi. Zobral ju do ruky a rozbehol sa k nim. Jedného sotil na zem. Ten však vstal akoby nič a vrhol sa na Huga, ktorý ho pritlačil k stene a začal sa boj. Hugo sa snažil brániť, no sekera mu spadla z ruky, a tak ostal bezbranný. Vtom Alex zobral do ruky sekeru a zaťal ju do hlavy nakazenému. Ten sa zosypal na zem a už sa ani nepohol. Alex a Hugo na seba pozreli. Zrazu Hugo skríkol: „Za tebou!“ Alex sa nestihol spamätať, čo práve urobil a zaťal sekeru do hlavy aj druhému. Alex spadol na zem a celý sa od strachu triasol. No bol tu ešte jeden nakazený. Hugo vytrhol sekeru z ruky Alexovi a vrazil ju aj tomu tretiemu do hlavy. Potom sa otočil k Alexovi, pomohol mu vstať zo zeme a dodal: „Hej, človeče, zachránil si ma! Je to v pohode!“

Alex ostal na chodbe a chvíľku mu trvalo, kým sa spamätal.

Medzitým Hugo vošiel dnu. Dvere mu otvorila Linda, ktorá bránila nakazeným dostať sa dovnútra. Hodila sa Hugovi okolo krku, tuho ho objala, a pritom opakovala: „Ďakujem! Ďakujem!“

Potom dnu vošiel aj Alex, poobzeral sa po miestnosti a potom spustil: „Čo sa tu stalo?“ „Na niečom som sa šmykla, potom si pamätám, ako som sa prebudila. Šla som von z lekárne, ale keď som zbadala, že sú na chodbe, skríkla som, vbehla som naspäť dovnútra a snažila som sa zablokovať dvere. Potom ste sa tu objavili vy,“ vysvetľovala. Hugo a Alex tam ticho stáli, potom Alex prehovoril: „Našla si tu niečo?“ Linda mu na to odvetila: „Áno, ale ten idiot to zrejme všetko zobral a zmizol. „Idiot?“ nechápavo sa opýtal Hugo. „Hovorím o Adriánovi,“ poznamenala Linda. Alex pozrel na ňu a videl, že z hlavy jej tečie slabý prúd krvi.

„Pôjdem po obväz a náplasť,“ povedal Alex a šiel hľadať.

„Vieš, museli sme ich zabiť,“ vravel, ale prerušila ho Linda. „Nemali ste na výber, chápem to.“ Alex podal náplasť Hugovi a ten Linde ranu ošetril. „Ďakujem ešte raz,“ poďakovala.

Všetci nazbierali zásoby a potrebné veci a vydali sa preč z lekárne.

Vyšli von a videli, že pred vstupom do lekárne ležali na zemi traja nakazení.

Opatrne okolo nich prešli a vydali sa k autu. Ako si tak kráčali uličkou, zrazu zastali. Po pravej strane bol obchod so športovým oblečením.

Pozreli sa na seba a vošli dnu.

Linda si to hneď namierila k oddeleniu, kde boli batohy, Alex si, naopak, vybral oblečenie. No myslel na ostatných, a preto bral aj oblečenie pre nich. Hugo sa prehrabával v oddelení, kde mali veci pre horolezcov. Zameral sa skôr na veci, ktoré by sa dali použiť ako zbrane. Počas toho, ako sa Alex a Hugo prehrabávali v rôznych oddeleniach, Linda balila do batohu lieky. Vedľa nej boli ešte dva batohy, ktoré už boli zabalené. Keď sa všetci stretli pri pokladni, Linda začala: „Každý má v batohu rovnaké množstvo liekov a dezinfekčných prostriedkov.“

Potom sa pridal aj Hugo: „Ja som zas zobral pre každého na obranu túto vec,“ a položil horolezecké kladivo na pult.

Hugo si zobral batoh, na výmenu podal kladivo Alexovi a Linde, no a zvyšné kladivá si dal do batohu.

Alex vyložil na pult veci, ktoré nazbieral v predajni. Každý z nich si nejaký kus oblečenia zobral. Zvyšok oblečenia Alex napchal do batohu a všetci traja sa spoločne vydali k autu.

Už boli pri východe, no pred turniketom sa zastavili . Dvere nefungovali, bočné zas boli uzamknuté.

„Čo horšieho sa ešte môže stať,“ vyslovila Linda a v tej sekunde sa spustil krik spolu s plačom. Oproti ním bežala Hannah, ktorá mala tričko od krvi. „Hannah!!!“ skríkla Linda.

Hannah s plačom odvetila: „Rýchlo preč, musíme rých...,“ pozrela doprava, kde bol výťah s nápisom CAFFÉ PANORAMA. Okolo výťahu sa tiahli dlhé točité schody smerom nahor. Hannah sa rozbehla ako zmyslov zbavená a po schodoch ťahala Lindu za ruku.

„Hannah, pusti ma! Čo sa deje?“ pýtala sa Linda.

Hannah s plačom len ukázala na miesto, odkiaľ prišla. Vtedy to Linda zbadala a sama sa dala na útek.

Alex a Hugo sa nechápavo prizerali, no potom sa otočili a tiež to pochopili.

Z miesta, odkiaľ prišla Hannah, sa k nim blížilo niekoľko desiatok nakazených.

„Hore! Utekaj!“ kričal Hugo.

Hugo a Alex sa dali na útek po schodoch. Zadychčaní vyšli až na samý vrch, kde sa Hannah snažila otvoriť dvere od kaviarne.

„Nejde to!! Neviem ich otvoriť!!!“ kričala hystericky Hannah, no vtom dvere povolili a otvorili sa. Všetci naraz vtrhli dnu a hľadali niečo, čím by mohli zablokovať dvere. „Hugo, pomôž mi!“ prosil Alex, ktorý sa snažil zodvihnúť mocný okrúhly stôl na zablokovanie dverí. Pridali ešte zopár stoličiek. „Ako sa teraz dostaneme von?“ pýtala sa Linda.

Alex sa rozbehol po kaviarni a zistil, že niet úniku.

Alex podišiel k oknu a snažil sa ho otvoriť. Keď otvoril okno a nahol sa z neho, zbadal, že sú pomerne vysoko na to, aby skočili. Vtom bolo počuť buchnutie. Obzrel sa dnu. Linda, Hugo a Hannah držali dvere, pretože nakazení sa snažili dostať sa dnu. „Alex, urob niečo!“ kričal naňho Hugo. Alex sa rozbehol a začal konať. Z každého stola zobral obrus a začal viazať konce. Postrhával závesy a ich konce pripojil k lanu, ktoré vyrobil z obrusov. „Potrebujem pomoc,“ povedal.

„Hannah, utekaj, my to s tvojou mamou zvládneme,“ vravel Hugo.

Hannah pribehla k Alexovi a pomohla vytvoriť lano z obrusov a závesov.

Keď to dokončili, Alex zobral jeden koniec lana a priviazal ho o hrubý mramorový stĺp. Druhý koniec lana vyhodil von oknom. Lano sa hojdalo vo vzduchu necelý meter nad zemou.

„Alex? Už to viac nevydržíme!“ kričal Hugo, ktorý sa spolu s Lindou snažil zabrániť tomu, aby sa nakazení dostali dnu.

„Tak fajn, Hannah, pôjdeš prvá!“ rozkázal Alex. Hannah podišla k oknu a Alex jej dal inštrukcie. „Chyť pevne lano jednou a aj druhou rukou, snaž sa, ako len rýchlo vieš zliezť dolu.“ Hannah sa riadila podľa inštrukcií, ktoré jej dal Alex.

Liezla opatrne dole. Ruky sa jej triasli ako ešte nikdy v živote.

„Ide ti to dobre, len pokračuj. Už si skoro dole,“ kričal na ňu Alex.

Hannah zliezla na koniec lana a skočila takmer z metrovej výšky na zem.

Dopadla, oprášila sa a zakričala na Alexa: „Zvládla som to, pošli teraz mamu!“ Alex pribehol k Linde a vymenil si s ňou miesto.

„Bež, zvládnem to tu,“ povedal. Linda sa rozbehla k oknu, z ktorého viselo lano. Podišla k oknu, zobrala lano do ruky a pomaličky vyšla na parapetu. Otočila sa a miernym tempom sa spustila dole. Zišla dole a objala Hannah. „Si v poriadku?“ spýtala sa Linda a Hannah prikývla hlavou. „Alex, som dole!“ zakričala.

Alex to zaregistroval a posielal Huga, no ten odmietal ísť.

„Hugo, neblázni a choď, zvládnem to tu!“ Hugo pozrel na Alexa a ten mu očným kontaktom dal najavo, aby spravil to, o čo ho požiadal.

Hugo sa rozbehol k oknu a nasledoval Lindu. Alex sa zatiaľ snažil udržať barikádu, ktorá sa ale pomaly rozpadávala od tlaku, ktorý na ňu vyvolávalo stádo nakazených.

Barikáda sa rozpadla a Alex sa už nemusel namáhať s jej obranou. No do kaviarne sa teraz hrnuli desiatky nakazených, ktorí ju obsadili. Alex sa rýchlym tempom približoval k oknu a pozrel sa von, či už Hugo zliezol. Hugo bol však ešte len v polovici. „Rýchlo, už sa dostali dnu!“ kričal Alex cez okno.

No nakazení boli tak blízko, že Alex už nemohol viac čakať, a tak začal liezť po lane aj on. Zliezol asi pol metra, keď sa zrazu pri okne zjavil nakazený, ktorý sa prevrátil a vypadol z okna. „Pozor!“ skričal Alex. Všetci sa pozreli hore, dokonca aj Hugo, ktorý zrýchlil tempo a bol už skoro na konci lana. Akonáhle zbadali, že padá telo, dali sa na útek, no vtom ich prekvapilo ďalšie stádo nakazených.

Linda vybrala rýchlo z batohu kladivo a skríkla na Hannah: „Drž sa za mnou, jasné?!“

Linda nabrala odvahu, a keď bol už nakazený dosť blízko pri nej, zaútočila. Priamy zásah do hlavy ho odrovnal a zosypal sa na zem.

„Mama, čo si to urobila?!“ kričala Hannah na Lindu.

„Nemáme inú možnosť, srdiečko! Je to jediný spôsob ako prežiť.“

Hugo dobehol k Linde a vravel jej: „Je ich veľa, musíme si preraziť cestu k autu.“ Linda prikývla a pustili sa do práce. Alex sa snažil zatiaľ zliezť dole, no bránili mu v tom telá nakazených, ktoré len tak padali cez okno kaviarne. Obzrel sa a uvidel, ako sa Linda a Hugo snažia preraziť cestu cez nakazených. Tak pridal do tempa a stále sa pozeral na nich. Vtom zbadal, ako sa jeden nakazený dostal za nich a zaútočil na Hanu.

„NIEEEEE!!!“ skríkol Alex.

Odrazu sa strhla Linda. Uvidela, že za Hanou je nakazený.

„Hannah!“ zakričala Linda, no bolo neskoro. Nakazený sa zahryzol Hane do ramená. Tá zrevala od bolesti.

Snažila sa z jeho zovretia vytrhnúť, no bez šance. Zrazu ucítila, že nakazený sa od nej odlepil a spadol na zem. Obzrela sa a uvidela, ako Alex drží v rukách horolezecké kladivo, ktorým zabil nakazeného. Zobral na ruky Hanu a všetci spoločne sa prebrodili cestou z pasce, v ktorej boli uväznení.

Adam, ktorý čakal pri aute, zbadal, ako sa k nemu blíži Linda a Alex, ktorý má na rukách Hannah a Huga.

„Kde ste tak dlho trčali?“ opýtal sa Adam.

„Nástup do auta! Hneď!“ prikázal Alex Adamovi a uložil Hanu na zadné sedadlá. Vedľa nej bola Linda a Hugo. Za volantom sedel Adam a na spolujazdcovo sedadlo sa uvelebil Alex.

„Haló, ľudia, čo sa deje?“ spýtal sa ešte raz Aďo a otočil sa smerom dozadu. Zbadal, že Linda pritláča Hannah ranu, aby zastavila krvácanie.

Otočil sa doľava a naskytol sa mu pohľad na nakazených, ktorí sa blížili k autu.

„Štartuj to prekliate auto!“ skríkol Alex. Adam naštartoval auto. Pohli sa z miesta.

„Ja zomriem, ja zomriem!“ plakala Hannah a dookola to opakovala.

„Neboj sa, srdiečko, nič sa ti nestane. Sľubujem, budeš v poriadku.“ vravela jej Linda.

Vtom prudko zabrzdilo auto.

„V poriadku?! Veď ju uhryzol. Je nakazená!!!“ kričal na celé auto Adam.

„Prosím, verte mi, bude v poriadku, len jej musím zašiť tú ranu.

Prosím, všetko vám vysvetlím. Len nás dostaňte niekde, kde sa nachádzajú zdravotnícke pomôcky,“ veľmi prosila Linda.

„Čo myslíš tým, že nám všetko vysvetlíš?“ pýtal sa Alex.

„V skratke viem, čo spôsobilo tú nákazu,“ odpovedala Linda.

V aute nastalo ticho.

„Nie som z Košíc, nepoznám to tu,“ vravel Adam.

„Neďaleko je veterinárna ambulancia, bude to stačiť?“ opýtal sa Alex.

„Malo by to postačiť,“ odpovedala Linda.

„Mama? Prepáč mi, že som porušila pravidlá a nedávala pozor,“ povedala Hannah a zrazu omdlela.

Table of Contents

Autorské práva

Mŕtva cesta

Kapitola prvá: Začiatok konca

Kapitola druhá: Dodržiavanie pravidiel