KOMENTÁŘE WOLTERS KLUWER

Zákon o ochraně spotřebitele

Komentář

Blanka Vítová

ZÁKON

O OCHRANĚ

SPOTŘEBITELE

Komentář

Vzor citace: VÍTOVÁ, B. Zákon o ochraně spotřebitele. Komentář. Praha: Wolters Kluwer ČR, a. s., 2016, 364 s.

Právní stav publikace je k 1. 5. 2016.

© doc. JUDr. Blanka Vítová, Ph.D., LL.M., 2016

ISBN 978-80-7478-984-7 (brož.)

ISBN 978-80-7478-985-4 (e-pub)

SEZNAM ZKRATEK

Zkratky právních předpisů:

antidiskriminační zákon

zák. č. 198/2009 Sb., o rovném zacházení a o právních prostředcích ochrany před diskriminací a o změně některých zákonů (antidiskriminační zákon)

o. s. ř.

zák. č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád

o. z. o.

císařský patent č. 946/1811 Sb. z. s., obecný zákoník občanský (německý všeobecný zákoník občanský)

obč. zák.

zák. č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

SFEU

Smlouva o fungování Evropské unie

směrnice 2005/29/ES

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu (také v textu jako „směrnice o nekalých obchodních praktikách“)

směrnice 2011/83/EU

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES

směrnice 2013/11/EU

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/11/EU ze dne 21. 5. 2013 o alternativním řešení spotřebitelských sporů a o změně nařízení (ES) č. 2006/2004 a směrnice 2009/22/ES (směrnice o alternativním řešení spotřebitelských sporů)

zák. č. 40/1964 Sb.

zák. č. 40/1964 Sb., občanský zákoník

zák. o cenách

zák. č. 526/1990 Sb., o cenách

zák. o ochraně spotřebitele

zák. č. 634/1992 Sb., o ochraně spotřebitele

zák. o regulaci reklamy

zák. č. 40/1995 Sb., o regulaci reklamy a o změně a doplnění zákona č. 468/1991 Sb., o provozování rozhlasového a televizního vysílání, ve znění pozdějších předpisů

zák. o spotřebitelském úvěru

zák. č. 145/2010 Sb., o spotřebitelském úvěru a o změně některých zákonů

zák. o rozhodčím řízení

zák. č. 216/1994 Sb., o rozhodčím řízení a o výkonu rozhodčích nálezů

živnostenský zákon

zák. č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon)

Další zkratky:

ČOI

Česká obchodní inspekce

ČSN

Česká soustava norem

DPH

daň z přidané hodnoty

SDEU

Soudní dvůr Evropské unie (kde je citován rozsudek SDEU, jsou tím myšleny i rozsudky vydané pod označením ESD)

SZPI

Státní zemědělská a potravinářská inspekce

SEZNAM PŘEDPISŮ CITOVANÝCH V KOMENTÁŘI1, 2

Úmluva o ochraně lidských práv a základních svobod (sdělení federálního Ministerstva zahraničních věcí č. 209/1992 Sb.)

Smlouva o fungování Evropské unie

nařízení Rady (ES) č. 834/2007 ze dne 28. června 2007 o ekologické produkci a označování ekologických produktů a o zrušení nařízení (EHS) č. 2092/91

nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1523/2007 ze dne 11. prosince 2007, kterým se zakazuje uvádět na trh, dovážet do Společenství a vyvážet z něj kočičí a psí kůže a výrobky obsahující tyto kůže

nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 765/2008 ze dne 9. července 2008, kterým se stanoví požadavky na akreditaci a dozor nad trhem týkající se uvádění výrobků na trh, a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 339/93

nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1008/2008 ze dne 24. září 2008 o společných pravidlech pro provozování leteckých služeb ve Společenství (přepracované znění)směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/22/ES ze dne 23. dubna 2009 o žalobách na zdržení se jednání v oblasti ochrany zájmů spotřebitelů

nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 66/2010 ze dne 25. listopadu 2009 o ekoznačce EU

nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1007/2011 ze dne 27. září 2011 o názvech textilních vláken a souvisejícím označování materiálového složení textilních výrobků a o zrušení směrnice Rady 73/44/EHS a směrnic Evropského parlamentu a Rady 96/73/ES a 2008/121/ES

nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 1169/2011 ze dne 25. října 2011 o poskytování informací o potravinách spotřebitelům, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 a (ES) č. 1925/2006 a o zrušení směrnice Komise 87/250/EHS, směrnice Rady 90/496/EHS, směrnice Komise 1999/10/ES, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES, směrnic Komise 2002/67/ES a 2008/5/ES a nařízení Komise (ES) č. 608/2004

nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 524/2013 ze dne 21. května 2013 o řešení spotřebitelských sporů on-line a o změně nařízení (ES) č. 2006/2004 a směrnice 2009/22/ES (nařízení o řešení spotřebitelských sporů on-line)

směrnice Rady 87/357/EHS ze dne 25. června 1987 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se výrobků, jejichž skutečná povaha není rozpoznatelná a které proto ohrožují zdraví nebo bezpečnost spotřebitelů

směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/11/ES ze dne 23. března 1994 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se označování materiálů používaných v hlavních částech obuvi prodávané spotřebiteli

směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/27/ES o žalobách na zdržení se jednání v oblasti ochrany zájmů spotřebitelů

směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES ze dne 25. května 1999 o některých aspektech prodeje spotřebního zboží a záruk na toto zboží

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/64/ES zde dne 13. listopadu 2007 o platebních službách na vnitřním trhu

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/122/ES o ochraně spotřebitele ve vztahu k některým aspektům smluv o dočasném užívání ubytovacího zařízení (timeshare), o dlouhodobých rekreačních produktech, o dalším prodeji a o výměně

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/11/EU ze dne 19. dubna 2012, kterou se mění směrnice 2004/40/ES o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví před expozicí zaměstnanců rizikům spojeným s fyzikálními činiteli (elektromagnetickými poli)

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/11/EU ze dne 21. 5. 2013 o alternativním řešení spotřebitelských sporů a o změně nařízení (ES) č. 2006/2004 a směrnice 2009/22/ES (směrnice o alternativním řešení spotřebitelských sporů)

směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/17/ЕU ze dne 4. února 2014 o smlouvách o spotřebitelském úvěru na nemovitosti určené k bydlení a o změně směrnic 2008/48/ES a 2013/36/EU

ústavní zákon č. 1/1993 Sb., Ústava České republiky

usnesení předsednictva České národní rady č. 2/1993 Sb., o vyhlášení Listiny

základních práv a svobod jako součásti ústavního pořádku České republiky

císařský patent č. 946/1811 Sb. z. s., obecný zákoník občanský (německý všeobecný zákoník občanský)

zák. č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád

zák. č. 40/1964 Sb., občanský zákoník

zák. č. 71/1967 Sb., o správním řízení (správní řád)

zák. č. 513/1991 Sb., obchodní zákoník

zák. č. 40/2009 Sb., trestní zákoník

zák. č. 262/2006 Sb., zákoník práce

zák. č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

zák. č. 234/2014 Sb., o státní službě

zák. č. 36/1967 Sb., o znalcích a tlumočnících

zák. ČNR č. 64/1986 Sb., o České obchodní inspekci

zák. č. 200/1990 Sb., o přestupcích

zák č. 505/1990 Sb., o metrologii

zák. č. 526/1990 Sb., o cenách

zák. č. 527/1990 Sb., o vynálezech, průmyslových vzorech a zlepšovacích návrzích

zák. č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon)

zák. č. 552/1991 Sb., o státní kontrole

zák. č. 478/1992 Sb., o užitných vzorech

zák. ČNR č. 337/1992 Sb., o správě daní a poplatků

zák. č. 358/1992 Sb., o notářích a jejich činnosti

zák. č. 6/1993 Sb., o České národní bance

zák. č. 13/1993 Sb., celní zákon

zák. č. 14/1993 Sb., o opatřeních na ochranu průmyslového vlastnictví

zák. č. 216/1994 Sb., o rozhodčím řízení a o výkonu rozhodčích nálezů

zák. č. 40/1995 Sb., o regulaci reklamy a o změně a doplnění zákona č. 468/1991 Sb., o provozování rozhlasového a televizního vysílání

zák. č. 115/1995 Sb., o vinohradnictví a vinařství

zák. č. 22/1997 Sb., o technických požadavcích na výrobky a o změně a doplnění některých zákonů

zák. č. 79/1997 Sb., o léčivech a o změnách a doplnění některých souvisejících zákonů

zák. č. 110/1997 Sb., o potravinách a tabákových výrobcích a o změně a doplnění některých souvisejících zákonů

zák. č. 159/1999 Sb., o některých podmínkách podnikání a o výkonu některých činností v oblasti cestovního ruchu a o změně zákona č. 40/1964 Sb., občanský zákoník, ve znění pozdějších předpisů, a zákona č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání (živnostenský zákon), ve znění pozdějších předpisů

zák. č. 166/1999 Sb., o veterinární péči a o změně některých souvisejících zákonů (veterinární zákon)

zák. č. 26/2000 Sb., o veřejných dražbách

zák. č. 29/2000 Sb., o poštovních službách a o změně některých zákonů (zákon o poštovních službách)

zák. č. 121/2000 Sb., o právu autorském, o právech souvisejících s právem autorským a o změně některých zákonů (autorský zákon)

zák. č. 156/2000 Sb., o ověřování střelných zbraní, střeliva a pyrotechnických předmětů a o změně zákona č. 288/1995 Sb., o střelných zbraních a střelivu (zákon o střelných zbraních)

zák. č. 206/2000 Sb., o ochraně biotechnologických vynálezů a o změně zákona č. 132/1989 Sb., o ochraně práv k novým odrůdám rostlin a plemenům zvířat, ve znění zákona č. 93/1996 Sb.

zák. č. 207/2000 Sb., o ochraně průmyslových vzorů a o změně zákona č. 527/1990 Sb., o vynálezech, průmyslových vzorech a zlepšovacích návrzích

zák. č. 258/2000 Sb., o ochraně veřejného zdraví a o změně některých souvisejících zákonů

zákon č. 458/2000 Sb., o podmínkách podnikání a o výkonu státní správy v energetických odvětvích a o změně některých zákonů (energetický zákon)

zák. č. 102/2001 Sb., o obecné bezpečnosti výrobků a o změně některých zákonů (zákon o obecné bezpečnosti výrobků)

zák. č. 452/2001 Sb., o ochraně označení původu a zeměpisných označení a o změně zákona o ochraně spotřebitele

zák. č. 477/2001 Sb., o obalech a o změně některých zákonů (zákon o obalech)

zák. č. 6/2002 Sb., o soudech, soudcích, přísedících a státní správě soudů

zák. č. 146/2002 Sb., o Státní zemědělské a potravinářské inspekci a o změně některých souvisejících zákonů

zák. č. 229/2002 Sb., o finančním arbitrovi

zák. č. 312/2002 Sb., o úřednících územních samosprávných celků

zák. č. 353/2003 Sb., o spotřebních daních

zák. č. 441/2003 Sb., o ochranných známkách a o změně zákona č. 6/2002 Sb., o soudech, soudcích, přísedících a státní správě soudů a o změně některých dalších zákonů (zákon o soudech a soudcích), ve znění pozdějších předpisů, (zákon o ochranných známkách)

zák. č. 185/2004 Sb., o Celní správě České republiky

zák. č. 235/2004 Sb., o dani z přidané hodnoty

zák. č. 127/2005 Sb., o elektronických komunikacích a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o elektronických komunikacích)

zák. č. 221/2006 Sb., o vymáhání práv z průmyslového vlastnictví a o změně zákonů na ochranu průmyslového vlastnictví (zákon o vymáhání práv z průmyslového vlastnictví)

zák. č. 198/2009 Sb., o rovném zacházení a o právních prostředcích ochrany před diskriminací a o změně některých zákonů (antidiskriminační zákon)

zák. č. 284/2009 Sb., o platebním styku

zák. č. 145/2010 Sb., o spotřebitelském úvěru

zák. č. 372/2011 Sb., o zdravotních službách a podmínkách jejich poskytování (zákon o zdravotních službách)

zák. č. 202/2012 Sb., o mediaci a o změně některých zákonů (zákon o mediaci)

zák. č. 303/2013 Sb., kterým se mění některé zákony v souvislosti s přijetím rekodifikace soukromého práva

zák. č. 255/2012 Sb., o kontrole (kontrolní řád)

zák. č. 355/2014 Sb., o působnosti orgánů Celní správy České republiky v souvislosti s vymáháním práv duševního vlastnictví

zák. č. 356/2014 Sb., kterým se mění některé zákony v souvislosti s přijetím zákona o působnosti orgánů Celní správy České republiky v souvislosti s vymáháním práv duševního vlastnictví

vyhl. Ministerstva zdravotnictví č. 292/1997 Sb., o potravinách a tabákových výrobcích

vyhl. Ministerstva zemědělství č. 335/1997 Sb., kterou se provádí § 18 zákona č. 110/1997 Sb., o potravinách a tabákových výrobcích

vyhl. Ministerstva průmyslu a obochodu č. 264/2000 Sb., o základních měřicích jednotkách a ostatních jednotkách a jejich označování

vyhl. Ministerstva průmyslu a obchodu č. 265/2000 Sb., kterou se stanoví podrobnosti o způsobu označování obuvi údaji o materiálech použitých v jejích hlavních částech

vyhl. Ministerstva průmyslu a obchodu č. 379/2000 Sb., kterou se stanoví podmínky pro určování jednotlivých druhů křišťálového skla, jejich vlastností a způsoby označování výrobků z křišťálového

vyhl. Ministerstva zdravotnictví č. 38/2001 Sb., o hygienických požadavcích na výrobky určené pro styk s potravinami a pokrmy

vyhl. Ministerstva průmyslu a obchodu č. 117/2007 Sb., o číslovacích plánech sítí a služeb elektronických komunikací

nařízení vlády č. 171/1997 Sb., kterým se stanoví technické požadavky na hračky

nařízení vlády č. 172/1997 Sb., kterým se stanoví technické požadavky na osobní ochranné prostředky

nařízení vlády č. 111/2002 Sb., kterým se stanoví výše zálohy pro vybrané druhy vratných zálohovaných obalů

[1] Předpisy jsou řazeny v pořadí:

– mezinárodní smlouvy,

– právní předpisy Evropské unie,

– ústavní zákony,

– kodexy,

– zákony,

– ostatní právní předpisy.

[2] Není-li uvedeno jinak, jsou všechny předpisy v textu citovány ve znění pozdějších předpisů.

ZÁKON

č. 634/1992 Sb.

ze dne 16. prosince 1992

O OCHRANĚ SPOTŘEBITELE

Změna: 217/1993 Sb., 40/1995 Sb., 104/1995 Sb., 110/1997 Sb., 356/1999 Sb., 64/2000 Sb., 145/2000 Sb., 64/2000 Sb. (část), 258/2000 Sb., 102/2001 Sb., 477/2001 Sb., 452/2001 Sb., 151/2002 Sb., 320/2002 Sb., 227/2003 Sb., 277/2003 Sb. (část), 439/2003 Sb., 119/2004 Sb., 217/2004 Sb., 277/2003 Sb., 186/2004 Sb., 444/2005 Sb., 229/2006 Sb., 36/2008 Sb., 293/2009 Sb., 298/2009 Sb., 285/2009 Sb., 301/2009 Sb., 227/2009 Sb., 155/2010 Sb., 281/2009 Sb., 28/2011 Sb., 139/2011 Sb., 211/2011 Sb., 219/2011 Sb., 468/2011 Sb., 238/2012 Sb., 221/2012 Sb., 303/2013 Sb., 476/2013 Sb., 356/2014 Sb., 378/2015 Sb., 378/2015 Sb. (část)

Federální shromáždění České a Slovenské Federativní Republiky se usneslo na tomto zákoně:

ČÁST PRVNÍ

§ 1

Předmět a rozsah úpravy

(1) Tento zákon zapracovává příslušné předpisy Evropské unie1), zároveň navazuje na přímo použitelné předpisy Evropské unie31),32), 36) a upravuje některé podmínky podnikání významné pro ochranu spotřebitele, úkoly veřejné správy v oblasti ochrany spotřebitele a oprávnění spotřebitelů, sdružení spotřebitelů2) nebo jiných právnických osob založených k ochraně spotřebitele, jakož i mimosoudní řešení spotřebitelských sporů.

(2) Ustanovení zvláštních předpisů3) týkající se podmínek výroby, dovozu, prodeje a označování výrobků a poskytování služeb nejsou tímto zákonem dotčena.

(3) Tento zákon se vztahuje na nabízení a prodej výrobků a na nabízení a poskytování služeb v případech, kdy k plnění dochází na území České republiky. Na ostatní případy se vztahuje tehdy, souvisí-li plnění s podnikatelskou činností provozovanou na území České republiky.

1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/29/ES o nekalých obchodních praktikách vůči spotřebitelům na vnitřním trhu a o změně směrnice Rady 84/450/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 (směrnice o nekalých obchodních praktikách).

Směrnice Rady 69/493/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se křišťálového skla.

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/11/ES o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se označování materiálů používaných v hlavních částech obuvi prodávané spotřebiteli.

Směrnice Rady 87/357/EHS o sbližování právních předpisů členských států, týkajících se výrobků, jejichž skutečná povaha není rozpoznatelná a které proto ohrožují zdraví nebo bezpečnost spotřebitelů.

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/122/ES o ochraně spotřebitele ve vztahu k některým aspektům smluv o dočasném užívání ubytovacího zařízení (timeshare), o dlouhodobých rekreačních produktech, o dalším prodeji a výměně.

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU ze dne 25. října 2011 o právech spotřebitelů, kterou se mění směrnice Rady 93/13/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/44/ES a zrušuje směrnice Rady 85/577/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/11/EU ze dne 21. května 2013 o alternativním řešení spotřebitelských sporů a o změně nařízení (ES) č. 2006/2004 a směrnice 2009/22/ES (směrnice o alternativním řešení spotřebitelských sporů).

1a) Vyhláška č. 117/2007 Sb., o číslovacích plánech sítí a služeb elektronických komunikací, ve znění pozdějších předpisů.

2) § 214 a násl. občanského zákoníku.

3) Například zákon č. 22/1997 Sb., o technických požadavcích na výrobky a o změně a doplnění některých zákonů, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 372/2011 Sb., o zdravotních službách a podmínkách jejich poskytování (zákon o zdravotních službách), ve znění pozdějších předpisů, zákon ČNR č. 133/1985 Sb., o požární ochraně, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 154/2000 Sb., o šlechtění, plemenitbě a evidenci hospodářských zvířat a o změně některých souvisejících zákonů (plemenářský zákon), ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 156/1998 Sb., o hnojivech, pomocných půdních látkách, pomocných rostlinných přípravcích a substrátech a o agrochemickém zkoušení zemědělských půd (zákon o hnojivech), ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 166/1999 Sb., o veterinární péči a o změně některých souvisejících zákonů (veterinární zákon), ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 266/1994 Sb., o dráhách, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 119/2002 Sb., o střelných zbraních a střelivu (zákon o zbraních), ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 29/2000 Sb., o poštovních službách a o změně některých zákonů (zákon o poštovních službách), ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 526/1990 Sb., o cenách, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 143/2001 Sb., o ochraně hospodářské soutěže a o změně některých zákonů (zákon o ochraně hospodářské soutěže), ve znění pozdějších předpisů.

31) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1007/2011 ze dne 27. září 2011 o názvech textilních vláken a souvisejícím označování materiálového složení textilních výrobků a o zrušení směrnice Rady 73/44/EHS a směrnic Evropského parlamentu a Rady 96/73/ES a 2008/121/ES.

32) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 765/2008 ze dne 9. července 2008, kterým se stanoví požadavky na akreditaci a dozor nad trhem týkající se uvádění výrobků na trh, a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 339/93.

36) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 524/2013 ze dne 21. května 2013 o řešení spotřebitelských sporů on-line a o změně nařízení (ES) č. 2006/2004 a směrnice 2009/22/ES (nařízení o řešení spotřebitelských sporů on-line).

Přehled výkladu:

I. Ochrana spotřebitele (1 až 5)

II. Právní rámec ochrany spotřebitele (6 až 11)

III. Veřejnoprávní charakter zákona (12)

IV. Úkoly veřejné správy v oblasti ochrany spotřebitele (13 až 16)

V. Sdružení spotřebitelů nebo jiných právnických osob založených k ochraně spotřebitele (17 až 19)

VI. Zvláštní předpisy týkající se podmínek výroby, dovozu, prodeje a označování výrobků a poskytování služeb (20)

VII. Působnost zákona (21 až 23)

K odst. 1

I. Ochrana spotřebitele

1. Ochrana spotřebitele je v současné době již základem politiky každého vyspělého státu s fungující tržní ekonomikou. Na jedné straně se stát musí snažit o poskytnutí co největší volnosti subjektům při utváření svých právních vztahů, na straně druhé ale musí docílit vhodného prostředí pro uzavírání transparentních obchodů. Zákonodárce tak musí k fungování těchto principů stanovit jednak soukromoprávní prostředky ochrany spotřebitele (informační povinnosti, právo spotřebitele odstoupit od smlouvy, povinnost z vadného plnění, povinnost k náhradě škody ad.) a jednak veřejnoprávní sankce za porušení některých dalších povinností zaměřených zejména na poctivé jednání podnikatelů a bezpečnost spotřebitelů (trestání za správní delikty, resp. trestné činy).

2. Ochrana spotřebitele v České republice je z velké části ovlivněna právem EU a jeho transpozicí a následnou implementací. Právní regulace sama o sobě však nestačí – k tomu, aby fungovala, je zapotřebí, aby si spotřebitelé byli vědomi svých práv a aby hojně využívali instituty, které jim právo poskytuje. Spotřebitelé jsou obecně jedinci, kteří jednají v rámci svých vlastních tržních možností jako protipól osobám (fyzickým nebo právnickým), které jednají v rámci své podnikatelské nebo jiné obchodní činnosti. Z této definice je možné dovodit dvě různá pojetí spotřebitele, na jejichž základě se právo na ochranu spotřebitele v různých státech vyvíjí a liší – aktivního a pasivního pojetí spotřebitele (viz dále). Jedním z nástrojů aktivního spotřebitele je rovněž možnost žádat veřejnoprávní orgány o přezkum možného porušení práva a v případě, že tyto orgány dospějí k závěru, že jde skutečně o správní delikt, musí takový orgán přijmout opatření, které mu právní rámec dává k dispozici.

3. Původní myšlenka ochrany slabší strany se začala v právních normách více rozvíjet již v 19. století, což vedlo k rozvoji ochrany slabší strany zejména v oblasti pracovního práva a nájemního práva. Právní regulací tak byla omezena smluvní volnost jedné strany (zaměstnavatele, pronajímatele) za účelem zvýšení ochrany druhé (slabší) smluvní strany (zaměstnance[1], nájemce). V této době (a ještě ani v polovině 20. stolení) nebyly právní vztahy mezi kupujícím a prodávajícím tak komplikované, protože absentovala globalizace trhu. Kupující spotřebitel měl malý okruh výběru prodávajících podnikatelů, kteří byli na nákupech spotřebitelů existenčně závislí. Jednotlivé strany se navíc poměrně dobře znaly, takže nepoctivost prodeje byla spíše výjimkou. Ke změně došlo až po druhé světové válce s rozmachem výroby, dopravy, komunikace a mezinárodního obchodu. Se stále se zvětšujícím množstvím různých výrobků a velkých prodejen začal spotřebitel ztrácet přehled o vlastnostech výrobků a nemohl se rovněž s prodávajícím dohodnout na vlastnostech výrobku tak, jak na to byl zvyklý. Spotřebitel byl tedy nucen brát to, co mu bylo nabízeno, a stával se neinformovaným spotřebitelem. V mnoha ohledech byl také ovlivněn rozmáhající se reklamou, která často agresivním způsobem „nutila“ spotřebitele ke koupi určitého výrobku.

4. Původní vnímání spotřebitele spočívalo v tom, že se jedná o osobu, která je sama aktivní, všechno si dopředu prostuduje a teprve potom uzavírá smlouvu. Nebylo tedy třeba ji chránit, protože se ochránila sama. Ekonomové tedy předpokládali, že poptávka ze strany spotřebitele bude dostatečnou silou ke kontrole trhu založeného na informační a tržní transparentnosti. Zákonodárce tak zasahoval převážně ve veřejnoprávních oblastech s ohledem na bezpečnost občanů.

5. V 60. letech 20. století si však spotřebitelé stále více začali uvědomovat svá práva a zakládali spotřebitelská sdružení na ochranu svých práv. Začali rovněž tlačit na zákonodárce, aby přijal další opatření na ochranu spotřebitele. Tato sdružení byla nejprve přehlížena, postupem času ale velké obchodní společnosti přišly na to, že uznání požadavků ze strany spotřebitelských organizací je velkým marketingovým přínosem pro jejich společnost.[2] Postupem času na tyto snahy reagovaly nejen obchodní společnosti, ale rovněž jednotlivé státy a jejich zákonodárné orgány.

II. Právní rámec ochrany spotřebitele

6. Právo ochrany spotřebitele zahrnuje velké množství právních předpisů, ať už na národní, či evropské úrovni, a to jak v soukromoprávní, tak veřejnoprávní rovině.

7. V oblasti soukromého práva je to zejména zák. č. 89/2012 Sb., občanský zákoník (na právní vztahy vzniklé před účinností tohoto zákona, tedy před 1. 1. 2014, se aplikuje starý občanský zákoník – zák. č. 40/1964 Sb.), a dále speciální zákony, mezi které v oblasti spotřebitele patří zejména zák. č. 145/2010 Sb., o spotřebitelském úvěru.[3] Valná část těchto právních norem, regulujících soukromé právo, vychází z práva evropského a z nesčetného množství různých právních předpisů, zejména směrnic a nařízení.

8. Pro soukromoprávní ochranu spotřebitele je typická – podobně jako ve veřejném právu – zvýšená informační povinnost[4], jejímž cílem je především dát spotřebiteli dostatek informací k tomu, aby se mohl kvalifikovaně rozhodnout, zda do takového právního vztahu vstoupí, či nikoli. Dalším cílem je regulace smluvní volnosti, která je jinak pro soukromé právo typická, a to s ohledem na spotřebitele jako slabší smluvní stranu. Ten je totiž vůči podnikateli v nerovném postavení, protože na rozdíl od podnikatele neuzavírá denně tolik smluv, nemá tolik informací o výrobcích a službách jako podnikatel, nemá k dispozici právní poradce, není tak zběhlý ve vyjednávání smluvních podmínek atd. Soukromé právo tedy v tomto případě stanovuje explicitně charakter těchto ustanovení jako (relativně) kogentní, což znamená, že strany se od nich mohou v rámci svých vlastních smluvních ujednání odchýlit pouze v případě, že to bude ve prospěch spotřebitele. Relativní kogentnost potom znamená, že se strany mohou domluvit na výhodnějších smluvních ujednáních, která budou v neprospěch podnikatele.

9. Za porušení povinností v soukromoprávním předpise dále podnikateli hrozí soukromoprávní sankce spočívající zejména ve vzniku další sekundární povinnosti, např. v případě povinnosti z vadného plnění má povinnost vadu odstranit, v případě nedodržení zákonem stanovené informační povinnosti se spotřebiteli prodlužuje lhůta k odstoupení od smlouvy nebo nemá povinnost platit určité poplatky, o kterých nebyl informován, nebo vzniká případná povinnost k náhradě škody z porušení zákonné povinnosti, případně z porušení samotné smlouvy.

10. V rámci veřejného práva je pro ochranu spotřebitele rovněž typická informační povinnost, jejíž nesplnění v některých případech může rovněž vyústit do soukromoprávní sankce (např. § 19 odst. 3 zák. o ochraně spotřebitele), hlavním cílem veřejnoprávní regulace však zůstává ochrana zdraví, života a majetku spotřebitelů. Tomu také odpovídá velké množství konkrétních veřejnoprávních právních předpisů, které jednotlivé oblasti regulují. Kromě správních předpisů do oblasti veřejného práva spadají rovněž trestné činy v oblasti ochrany spotřebitele, na jejichž základě jsou pachatelé trestání za závažné porušení daných povinností.

11. Jak již bylo uvedeno výše, valná většina právních norem regulujících ochranu spotřebitele je transpozicí směrnic EU, některé oblasti jsou pak regulovány přímo aplikovatelnými evropskými nařízeními. Podle čl. 169 odst. 1 a čl. 169 odst. 2 písm. a) SFEU má Unie totiž přispívat k dosažení vysoké úrovně ochrany spotřebitele prostřednictvím opatření přijatých podle článku 114 SFEU. Pro současnou fázi, ve které se evropské spotřebitelské právo nachází, je typický přezkum stávajících směrnic, případně jejich novelizace nebo slučování a vydávání směrnic nových. To se děje zejména s ohledem na rozvoj určitých (technických) oblastí nebo na nové praktiky podnikatelů, které se snaží ochranu spotřebitele obejít. Typický je rovněž ústup od minimální harmonizace k cílené maximální harmonizaci evropského práva v oblasti ochrany spotřebitele, a to zejména proto, aby se spotřebitelé v jednotlivých státech nemuseli (zejména při přeshraničních obchodech) seznamovat s konkrétní (národní) právní úpravou daného institutu a mohli si být jisti úrovní své ochrany.

III. Veřejnoprávní charakter zákona

12. Přestože i důvodová zpráva k zákonu deklaruje, že zákon o ochraně spotřebitele se zabývá toliko veřejnoprávní stránkou ochrany spotřebitele, opak je pravdou. Tento zákon totiž kromě veřejnoprávní regulace některých povinností podnikatele v oblasti ochrany spotřebitele obsahuje rovněž ustanovení, která mají především soukromoprávní dopad (následkem je soukromoprávní sankce). Typickým příkladem takového ustanovení je § 19 odst. 3, dle kterého musí být reklamace včetně odstranění vady vyřízena bez zbytečného odkladu, nejpozději do 30 dnů ode dne jejího uplatnění, protože marné uplynutí této lhůty způsobuje fikci podstatného porušení smlouvy se všemi důsledky dle § 2016 obč. zák. K charakteru zákona o ochraně spotřebitele je tedy možné uvést, že se jedná přinejmenším o mix veřejnoprávní a soukromoprávní úpravy oblasti ochrany spotřebitele, resp. o veřejnoprávní právní předpis se soukromoprávními prvky.

IV. Úkoly veřejné správy v oblasti ochrany spotřebitele

13. Orgány státní správy, orgány územní samosprávy a ostatní orgány veřejné správy jsou povinny v mezích své působnosti konat v oblastech, které jim přísluší dle tohoto zákona. Mezi jednotlivé orgány patří:

– Česká obchodní inspekce,

– Státní zemědělská a potravinářská inspekce,

– krajské hygienické stanice,

– Státní veterinární správa, krajské veterinární správy a Městská veterinární správa v Praze,

– obecní živnostenské úřady,

– Český úřad pro zkoušení zbraní a střeliva,

– Česká národní banka,

– Státní ústav pro kontrolu léčiv,

– Energetický regulační úřad,

– Český telekomunikační úřad,

– Úřad pro ochranu osobních údajů,

– další orgány dle zvláštních předpisů.

14. Tyto orgány jsou na poli své působnosti povinny zejména dohlížet na dodržování povinností stanovených tímto zákonem a dále např. dělat veškerá opatření, aby zamezily dovozu, vývozu a uvádění výrobků nebezpečných svou zaměnitelností s potravinami do oběhu nebo zamezily jejich dalšímu oběhu, a o těchto skutečnostech všemi dostupnými prostředky informovat spotřebitelskou veřejnost. Dále jsou povinny vydávat závazné pokyny k odstranění zjištěných nedostatků a v případě bezprostředního ohrožení života, zdraví nebo majetku jsou oprávněny pozastavit prodej výrobků nebo poskytování služeb anebo uzavřít provozovnu, ve které je zboží prodáváno.

15. Za správní delikt pak mohou tyto orgány uložit pokutu, při určení jejíž výměry se přihlédne k závažnosti správního deliktu, zejména ke způsobu jeho spáchání a jeho následkům a k okolnostem, za nichž byl spáchán.

16. Další pravomoci orgánů veřejné správy jsou pak upraveny ve zvláštních právních předpisech. Vystupuje-li orgán veřejné správy jako organizační složka státu (např. při uzavírání veřejnoprávních smluv), označuje se např. jako „ČR – Česká obchodní inspekce“, pokud ale vystupuje jako správní orgán (ve správním řízení, při kontrolách nebo když komunikuje s veřejností), označuje se pouze např. „Česká obchodní inspekce“.

V. Sdružení spotřebitelů nebo jiných právnických osob založených k ochraně spotřebitele

17. Zákon mimo jiné dává možnost nezávislým subjektům výhradně zabývajícím se ochranou kolektivních zájmů spotřebitelů, aby uplatňovaly práva spotřebitelů. Aby bylo zajištěno řádné fungování ochrany spotřebitele, mají tyto subjekty konkrétně právo podávání žalob na zdržení se určitého protiprávního jednání, kterého se v rozporu s právním předpisem dopouští určitý podnikatel. Těmito subjekty jsou dle zákona o ochraně spotřebitele jednak sdružení spotřebitelů a jednak jiné právnické osoby založené k ochraně spotřebitele.

18. Tyto subjekty mohou nejen podat návrh na zahájení řízení u soudu o zdržení se protiprávního jednání ve věci ochrany práv spotřebitelů a být účastníkem takového řízení, ale mohou zároveň svým jménem činit podněty orgánům veřejné správy v souvislosti s jejich dozorem nad ochranou zájmů spotřebitelů.

19. Více srov. komentář k § 25 a § 26.

K odst. 2

VI. Zvláštní předpisy týkající se podmínek výroby, dovozu, prodeje a označování výrobků a poskytování služeb

20. Pro ochranu spotřebitele v oblasti veřejnoprávní regulace je typické velké množství vedlejších právních předpisů. Každý z těchto předpisů upravuje specifickou oblast (bezpečnost v oblasti potravin, kosmetických prostředků, zdravotních prostředků a mnoho dalších). Komentované ustanovení tedy odkazem v poznámce pod čarou uvádí (demonstrativně) příklady právních předpisů, které nejsou tímto dotčeny a zákon o ochraně spotřebitele má tedy vůči nim subsidiární charakter. Tyto další právní předpisy stanoví další podmínky v oblasti ochrany spotřebitele daleko detailněji a často i přísněji.

K odst. 3

VII. Působnost zákona

21. I s ohledem na rozvoj přeshraničního obchodu je důležité vymezit územní působnost zákona. První oblast jednání, na která se bude zákon vztahovat, je vymezena místem plnění. Zákon se tedy předně vztahuje na nabízení a prodej výrobků a služeb v případech, kdy k plnění dochází na území České republiky, a to bez ohledu na to, kdo je spotřebitelem nebo podnikatelem (zda občan české či jiné národnosti).

22. Na ostatní případy se bude zákon aplikovat tehdy, souvisí-li plnění s podnikatelskou činností provozovanou na území České republiky. Znamená to, že se použije jak v případech, kdy dojde k uzavření smlouvy v zahraničí, ale v souvislosti s podnikatelskou činností provozovanou v ČR, nebo naopak dojde k uzavření smlouvy v ČR, ale k plnění, které souvisí s podnikatelskou činností provozovanou na území ČR, dojde v zahraničí. Pod tyto případy lze vztáhnout nejen klasické poskytování služeb cestovních kanceláří, ale rovněž další akce, mezi které v poslední době patří např. organizování akcí dle § 20 a násl. na území jiného státu (většinou mimo EU, např. Turecka). Ve všech těchto případech ale musí plnění souviset s podnikatelskou činností provozovanou na území České republiky.

23. S ohledem na rozmach prodeje zboží a poskytování služeb prostřednictvím internetu je nutné zamyslet se rovněž nad okruhem podnikatelů zaměřujících (cílících) svou činnost na členský stát EU, na jehož území má spotřebitel své bydliště (tzn. jde o podnikatele, který uzavře smlouvu se spotřebitelem s bydlištěm v jiném členském státě, než je členský stát, ve kterém má uvedený podnikatel sídlo/bydliště). Zde je možné vyjít z judikatury Soudního dvora EU (dále jen „SDEU“), který rozhodl, že „Pokud jde o smlouvu uzavřenou mezi podnikatelem a daným spotřebitelem, je proto třeba zkoumat, zda před případným uzavřením smlouvy s tímto spotřebitelem existovaly indicie, které by prokazovaly, že podnikatel uvažoval o obchodování se spotřebiteli, kteří mají bydliště v jiných členských státech, včetně členského státu, na jehož území má spotřebitel své bydliště, v tom smyslu, že byl připraven uzavřít s takovými spotřebiteli smlouvy. K takovým indiciím nepatří uvedení elektronické nebo zeměpisné adresy podnikatele ani uvedení telefonického spojení bez mezinárodní předvolby na internetové stránce. Uvedení takových informací totiž nenasvědčuje tomu, že podnikatel zaměřuje svou činnost na jeden nebo více jiných členských států, jelikož tento druh informací je v každém případě nezbytný k tomu, aby spotřebiteli s bydlištěm na území členského státu, ve kterém má podnikatel sídlo, bylo umožněno navázání kontaktu s podnikatelem. Následující skutečnosti, jejichž výčet není taxativní, mohou představovat indicie umožňující se domnívat, že činnost podnikatele je zaměřena na členský stát bydliště spotřebitele: mezinárodní povaha činnosti, popis cesty do sídla podnikatele s počátkem v jiných členských státech, použití jiného jazyka nebo jiné měny, než jsou jazyk nebo měna, které jsou obvykle používány v členském státě, ve kterém má podnikatel sídlo s možností provést rezervaci a potvrdit ji v tomto jiném jazyce, uvedení telefonického spojení s mezinárodním předčíslím, vynaložení nákladů na službu sponzorovaných odkazů na internetu s cílem usnadnit spotřebitelům s bydlištěm v jiných členských státech přístup na stránku podnikatele nebo jeho zprostředkovatele, použití jiného jména domény prvního řádu, než je doména členského státu, ve kterém má podnikatel sídlo, a uvedení mezinárodní klientely složené ze zákazníků s bydlištěm v jiných členských státech. Vnitrostátnímu soudu přísluší, aby existenci takových indicií ověřil. Naproti tomu pouhá dostupnost internetové stránky podnikatele nebo jeho zprostředkovatelské společnosti v členském státě, na jehož území má spotřebitel bydliště, nepostačuje. Stejně je tomu v případě uvedení elektronické adresy, jakož i dalších kontaktních údajů nebo v případě využití jazyka nebo měny, které jsou obvykle používány v členském státě, ve kterém má podnikatel sídlo“. [Rozsudek SDEU (velkého senátu) ze dne 7. 12. 2010, Peter Pammer proti Reederei Karl Schlüter GmbH & Co. KG (C-585/08) a Hotel Alpenhof GesmbH proti Oliveru Hellerovi (C-144/09).]

Citovaná judikatura:

SDEU:

rozsudek velkého senátu ze dne 7. 12. 2010, C-585/08, Peter Pammer proti Reederei Karl Schlüter GmbH & Co. KG; rozsudek ze dne 7. 12. 2010, C-144/09, Hotel Alpenhof GesmbH proti Oliveru Hellerovi

Související ustanovení:

§ 19 odst. 3 – reklamace vadného zboží a služeb, § 25 – právní postavení, § 26 – oprávnění vůči orgánům veřejné správy

Předpisy práva EU:

čl. 169 odst. 1 a odst. 2 písm. a) SFEU

Table of Contents

SEZNAM ZKRATEK

SEZNAM PŘEDPISŮ CITOVANÝCH V KOMENTÁŘI,

ČÁST PRVNÍ

§ 1 Předmět a rozsah úpravy

§ 2 Vymezení některých pojmů

ČÁST DRUHÁ: POVINNOSTI PŘI PRODEJI VÝROBKŮ A POSKYTOVÁNÍ SLUŽEB

ČÁST TŘETÍ: MIMOSOUDNÍ ŘEŠENÍ SPOTŘEBITELSKÝCH SPORŮ

ČÁST ČTVRTÁ: POSTUP ČESKÉ OBCHODNÍ INSPEKCE A POVĚŘENÉHO SUBJEKTU PŘI MIMOSOUDNÍM ŘEŠENÍ SPOTŘEBITELSKÝCH SPORŮ

ČÁST PÁTÁ: INFORMAČNÍ DATABÁZE O BONITĚ A DŮVĚRYHODNOSTI SPOTŘEBITELE

ČÁST ŠESTÁ: ÚKOLY VEŘEJNÉ SPRÁVY

ČÁST SEDMÁ: SDRUŽENÍ SPOTŘEBITELŮ A JINÉ PRÁVNICKÉ OSOBY ZALOŽENÉ K OCHRANĚ SPOTŘEBITELE

ČÁST OSMÁ: SPOLEČNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ