Matúš Pošvanc

„Mrcha“ zlato

Stručný sprievodca dnešným svetom investovania do zlata a striebra.

August 2016

Ukážka z elektronickej knihy

Venujem Saške, Timurovi a mojej rodine.

Prvá vydanie © Mrcha Zlato, Bratislava 2016

Copyright © 2016 Matúš Pošvanc

Ilustrácia na obálke: Mgr. Barbora Zuskinová

Fotografia autora: Martin Novák

Úprava obrázkov: Martin Moravčík, Matúš Pošvanc

Jazyková korektúra: Mária Pošvancová

Konzultant: Alexandra Biehler

Pripomienky a komentáre k textu: Andrej Cabaj, Jozef Mitošinka

Všetky práva vyhradené. Obsah publikácie je duševným vlastníctvom autora a je chránený v zmysle Autorského zákona č. 383/1997 Zb. v znení neskorších predpisov a príslušnými platnými právnymi predpismi Slovenskej republiky. Publikovanie resp. ďalšie šírenie časti alebo celého obsahu tejto knihy akýmkoľvek spôsobom bez predchádzajúceho písomného súhlasu autora je zakázané.

Autor a spoločnosť Veri – Cosnult, s.r.o. nenesie žiadnu zodpovednosť za akékoľvek vzniknuté priame, nepriame, súvisiace alebo následné škody, straty, resp. iné výdavky spojené s nepovoleným použitím časti alebo celého obsahu tejto knihy.

ISBN (epub): 978-80-972393-0-5

EAN (epub): 9788097239305

ISBN (mobi): 978-80-972393-1-2

EAN (mobi): 9788097239312

Vydal: Veri – Consult, s.r.o., Doležalova 3, 82104 Bratislava

www.viagold.sk

Upozornenie

Táto publikácia slúži výlučne na informačné účely a nepredstavuje žiadnu ponuku, odporúčanie a ani výzvu na kúpu alebo predaj drahých kovov a kryptomien, či finančných nástrojov spojených s drahými kovmi alebo kryptomenami. Informácie uvedené v tejto publikácií sú len všeobecného charakteru a nezohľadňujú individuálnu situáciu investora. Vývoj hodnoty drahých kovov a kryptomien v minulosti nie je zárukou ich budúcich výnosov. Upozorňujeme, že s kúpou drahých kovov a kryptomien sa spája riziko možných strát. Na základe uvedených skutočností preto autor a ani vydavateľ nenesie žiadnu zodpovednosť za akékoľvek vzniknuté priame, nepriame, súvisiace alebo následné straty spôsobené užívaním informácií uvedených v tejto publikácii.

1. Kratučký úvod

Názov knihy „Mrcha“ zlato vyjadruje pocity mnohých malých investorov o zlate po roku 2011. Zlato sa podľa nich „nezachovalo“ spravodlivo, keďže jeho cena výrazne klesala a pritom sa problémy sveta rozširovali. Zlato však nie je „mrcha“ len kvôli tomuto. Je skutočnou „mrchou“. Púta pozornosť a vyjadruje bohatstvo. Je predmetom sporov, aj závisti. A dokáže Vás nadchnúť i zároveň sklamať. Slovo „mrcha“ sa jednoducho k zlatu hodí.

Kniha je stručným sprievodcom súčasného sveta zlata a striebra. Je určená pre malých investorov, ktorí si drahé kovy už kúpili, ako aj pre tých, ktorí ešte len nad ich kúpou uvažujú. Jej cieľom je opísať najzásadnejšie informácie o drahých kovoch relatívne stručne, bez emócií a bez konšpiračného ducha. Je pohľadom do sveta drahých kovov, so zámerom pochopiť dynamiku tohto sveta.

Zlato i striebro sú dnes na jednej strane zatracované, no na strane druhej sú nimi ľudia stále uchvacovaní. Drahé kovy sú v pozornosti politikov, médií, investorov a verejnosti. Jedni ich nazývajú relikvie minulosti, ktoré už nikdy nenadobudnú stratenú slávu. Vnímajú ich ako obyčajné komodity. Iní v nich vidia jediné riešenie pre zmysluplné fungovanie monetárneho systému.

Asi najviac priťahujú predpovede cien zlata, ktoré sa zatiaľ pohybujú v rozmedzí od päť do päťdesiat tisíc dolárov za uncu. Práve tie lákajú, aby si ľudia drahé kovy kupovali s vidinou rýchleho zisku. V prípade poklesu cien sú sklamaní. Samozrejme, akýkoľvek pokles cien drahých kovov sa pripisuje manipulácii s ich cenami. Konšpiračných teórií s drahými kovmi je asi rovnako veľa ako tých o mimozemšťanoch.

Ako je to teda s drahými kovmi? Čo znamenajú pre ľudskú spoločnosť? Aká bude ich budúcnosť? A ako by sme mali k nim pristupovať? Na trhu je obrovské množstvo informácií, blogov, finančných poradcov, či sprostredkovateľov. Aké informácie nájdete v tejto knihe?

Dočítate sa, prečo sú drahé kovy peniazmi, t.j. prečo majú monetárnu funkciu, prečo sú predmetom politiky a regulácií, aké majú súčasné postavenie v monetárnom svete, ako funguje dnešný trh s drahými kovmi a čo určuje ich cenu. Nezabudneme sa pozrieť aj na „mýty“ o drahých kovoch, niektoré „konšpirácie“, skúsime sa zamyslieť nad tým, či sú ceny drahých kovov manipulované a aká je ich potenciálna budúcnosť. Ku koncu knihy popíšem svoj názor, ako by mal investor pri ich kúpe postupovať. V prílohe knihy sa „dotknem“ aj nového fenoménu s názvom „Bitcoin“.

Vopred uvádzam „disclaimer“, že kniha nepopisuje problematiku úplne, do absolútneho detailu a uvedené informácie sú vysvetľované jednoduchou formou. Je zároveň výberom toho najdôležitejšieho.

Príjemné čítanie.

Matúš.

2. Skôr než začneme. Vedeli ste, že ...

Slovenský a český názov „zlato“ pochádza zo staroslovanského „zolto“. Anglický názov gold pochádza z anglického „geolu”, čo znamená žltý. A aj ostatné jazyky používali daný názov na pomenovanie žiarivosti, či žltosti kovu. Striebro – latinsky „argenum“ – je zas odvodené zo saskritského „argenos“, čo znamená jasný, a rovnako z gréckeho „argyros“, ktorý znamená lesklý.

Český a slovenský názov pochádza z praslovančiny. Zlato a striebro sa predávajú podľa váhy. Najčastejšie sa používa hmotnosť unce. Jedna trójska unca je 31,1 gramu. V trójskych unciach sa aj väčšinou cena zlata a striebra na trhu udáva. Na úrovni inštitúcií sa štandardne zlato a striebro obchoduje vo veľkosti približne 400 oz. (uncových) tehál, čo je tzv. londýnsky štandard.

Zlato sa môže aj jesť ...

Chemický symbol zlata je Au (Aurum). Má atómové číslo 79. Zlato sa taví pri 1064°C a bod varu má pri 2808°C. Jednou z vlastností zlata je jeho teplotná konduktivita. Teplotu ľudského tela dosiahne veľmi rýchlo, a aj preto bolo využívané v šperkárskom priemysle. V zemskej kôre sa nachádza 92 prirodzene sa nachádzajúcich prvkov. Zlato je v poradí vzácnosti výskytu na 58. mieste.

Odhaduje sa, že v oceánoch je približne 20 miliónov ton zlata. Ani radosť, ani panika z tejto informácie nie je namieste. Je tam výrazne rozptýlené. V jednom litri slanej vody sa totiž nachádza asi len jedna miliardtina gramu. Zaujímavé je, že veľké množstvo zlata má meteorický pôvod.

Predpokladá sa, že dodnes bolo celkovo vyťažených okolo 180 tisíc ton zlata. Na porovnanie, železa sa vyťaží za jednu hodinu približne toľko, koľko bolo vyťaženého zlata v celej histórii ľudstva.

Najviac oficiálnych zásob zlata majú USA – 8133,5 ton, Nemecko má 3384,2 ton, Slovensko má 31,7 ton a Česká republika vlastní 10,6 ton. Najväčšími dovozcami zlata po roku 2008 je Čína a India. V Indii sa pravdepodobne nachádza až 11% - 12 % (20 – 21 ton) všetkého vyťaženého zlata v histórii ľudstva.

Zlato nemusí byť len žlté. Existuje niekoľko farieb zlata. Tie sú výsledkom jeho miešania s inými kovmi v rôznych pomeroch. Modré zlato je 75% zlata a 25% železa. Zelené zlato je 75% zlata, 11% - 15 % striebra a 0 %- 13% kadmia. Červené zlato je 75% zlata a 25% medi. Biele zlato je 90% zlata a 10% paládia.

180 tisíc ton zlata by naplnilo kocku s hranou 19,35 metra. Zlato je tak ohybné, že sa z neho dajú vyrábať aj šijacie nite. Unca zlata môže byť natiahnutá až na dĺžku 80,5 kilometra. Najväčšia zlatá tehla na svete váži 200 kilogramov.

Aztécke slovo „teocuitatl“ vyjadrujúce zlato bolo preložené ako „výkaly bohov“. Naše telo obsahuje približne 0,2 miligramu zlata a to väčšinou v krvi. Zlato bolo objavené aj v eukalyptových listoch. Zlato je jedlé.

Zlatá olympijská medaila obsahuje len 1,34 % zlata. Zlaté výrobky sa predávajú ako zliatiny zlata a iných kovov, pretože stopercentné zlato by sa rozdrobilo. A ak sa obávate zlata, trpíte pravdepodobne aurofóbiou – fóbiou zo zlata.

Striebro hojí všetky rany ...

Chemický symbol striebra je Ag (Argentum). Má atómové číslo 47. Začína sa topiť pri 961,78°C. Vyparuje sa pri teplote 2 212°C. Využiteľnosť striebra je priam úžasná. Je to druhá komodita po rope, ktorá sa používa vo viac ako desať tisícoch rôznych priemyselných procesoch. Má vynikajúcu tepelnú a elektrickú vodivosť. Jeho vlastnosti ho preto predurčujú nielen pre šperkársky priemysel, ale využíva sa v elektronickom a automobilovom priemysle, na medicínske účely, v nanotechnológiách, pri výrobe zrkadiel, oblečenia, ako katalyzátor alebo pri výrobe zelenej energie.

Striebro je mimoriadne lesklé! Je najviac reflexným prvkom. Leštené striebro odráža až 95% viditeľného svetelného spektra, preto sa používa pri výrobe zrkadiel, ďalekohľadov, mikroskopov a solárnych článkov.

Striebro má veľmi dobré antibakteriálne vlastnosti. Baktérie si voči nemu nevedia vytvoriť rezistenciu, čo je obvyklé pri mnohých antibiotikách. Samotné striebro nie je toxické.

Striebro je v poradí vzácnosti výskytu v zemskej kôre na 68. mieste. Predpokladá sa, že dodnes bolo celkovo vyťažených okolo 1,8 milióna ton striebra, 2/3 v súčasnosti ťaženého striebra pochádza ako druhotný produkt baní, kde sa ťaží železo, meď a zinok. Väčšina striebra sa dnes vyťaží v USA, Mexiku, Kanade, Peru, Rusku a Austrálii.

Striebro bolo skutočnými peniazmi minulosti. Jeho zásoby mali i centrálne banky. Dnes centrálne banky striebro nedržia. Ľudstvo pozná striebro rovnako dávno ako zlato.

Olympijská medaila je dnes vyrábaná vlastne z tzv. sterling silver (92,5 % striebro, 7,5 % iné kovy, najčastejšie meď) a pridá sa do nej len 6 gramov čistého zlata.

3. Pozrime sa na chvíľku do histórie

Je to prekvapujúce, ale o používaní drahých kovov z historického hľadiska nevieme veľa. Mnoho informácií sa len predpokladá. Nevieme, kedy presne sa napríklad drahé kovy začali používať ako peniaze. Predpokladáme len, že drahé kovy sú spojené s ľudskou spoločnosťou už približne šesť tisíc rokov. Zaujímavosťou je, že za peniaze sa viac považovalo striebro. To boli skutočné peniaze na denné používanie. Zlato sa používalo pre väčšie platby, resp. pre vyššiu výmenu hodnoty.

Zlato pútalo mocných odjakživa

Zlato odjakživa uchvacovalo ľudí. Historické vykopávky, ktoré dokazujú používanie zlata človekom, siahajú štyri až päť tisíc rokov pred n.l.. Zlato bolo spájané s božstvami. Ľudia mu pravdepodobne intuitívne pripisovali vysokú hodnotu. Predpokladá sa, že pre potreby starovekých ríš sa ťažilo v Transylvánii, resp. v Trácii.

Zlato však nebolo jedinými peniazmi. A určite neplatí veta: „Zlato sú peniaze už viac ako 5000 rokov“. Zlato (spolu so striebrom) muselo o status všeobecnej jednotky výmeny vždy „bojovať“ s inými druhmi peňazí. Peniaze museli podliehať aj v minulosti dvom základným charakteristickým vlastnostiam – ľahký presun v priestore a držanie hodnoty v čase. Nie je preto náhoda, že za peniaze bol považovaný aj dobytok (možnosť priestorového presunu), či soľ (konzervačná látka). Až následne sa zlato (spolu so striebrom) postupne etablovalo ako všeobecné peniaze.

Zlato sa používalo pred 3000 rokmi pred n.l. ,napr. v Sumerskej ríši a v Egypte, kde slúžilo ako médium výmeny pri medzinárodnom obchode. Bolo však používané aj na dekoratívne účely v chrámoch a hroboch. Je zaujímavé, že už v roku 1350 pred n.l. Babylončania používali rôzne nástroje na testovanie čistoty zlata. V roku 1091 pred n.l. boli v Číne legalizované zlaté pliešky ako forma peňazí, pričom prvá minca bola objavená v Lýdii (kráľovstvo na západe Malej Ázie) v roku 564 pred n.l.. Július Caesar po svojom ťažení v Galii údajne doniesol toľko zlata, že mohol vyplatiť každému vojakovi 200 zlatých mincí a splatiť celý dlh Ríma.

Prečo nevieme veľa o prvopočiatkoch zlata ako o forme peňazí? Nie je to nič výnimočné. Zlato bolo v minulosti určite v záujme politikov – vtedajších vladárov. Je preto prirodzené, že zlaté mince sa pravidelne pretavovali. Tým sa ochudobňovali a jednoducho sa nezachovali. Menové zmeny boli určite rovnako ako dnes medzi politikmi populárne. Vladári nimi znižovali svoje dlhy. Druhá vec je, že historické vykopávky nezachovali všetky stopy o živote vtedajších ľudí. No a nakoniec, drahé kovy si museli v konkurenčnom boji vybudovať svoje postavenie peňazí s inými komoditami. Časť peňažnej histórie majú preto drahé kovy spoločnú s inými komoditami; ich monetárna história nie je unikátnou. Všimnite si zároveň, že svoje postavenie peňazí v konkurencii s inými druhmi platidiel získali vlastne vládnym nariadením. Bol to vždy nejaký panovník, ktorý im prisúdil status peňazí, resp. udelil mincovni právo raziť mince.

Novodobá história zlata začína niekedy po páde Rímskej ríše. Od roku 800 n.l. sa začína ustanovovať komoditný peňažný štandard naprieč Európou. Ako jeden z hlavných oporných bodov monetárneho systému sa v roku 1284 v Benátkach uviedol na trh zlatý dukát. Ostal najpopulárnejšou mincou na viac ako päť storočí. A to v zmysle kvality, prestíže a udržania rovnakej konzistencie mince.

Dukát mal samozrejme konkurenciu v podobe iných mincí. Z nich najväčší vplyv na dnešný monetárny systém mali peniaze, ktoré sa ustanovili vo Veľkej Británii – systém libier, šilingov a pencí a následne v USA – dolárový systém. Zaujímavosťou je, že označenie dolár je odvodené od názvu toliar – striebornej mince používanej v strednej Európe – hlavne v nemecky hovoriacich krajinách.

V roku 1792 bol v USA ustanovený strieborno-zlatý štandard, kedy dolár znamenal 24,056 gramov striebra a 1,6 gramu zlata. V roku 1913 bol ustanovený zákon, ktorý udával, že americký dolár bude krytý zlatom na 40 % a už v roku 1933 prezident Roosevelt zakázal cirkuláciu zlatých mincí, tehál a certifikátov. V roku 1944 bol ustanovený tzv. Bretton Wood systém. Ten umožňoval zúčastneným krajinám meniť svoje zahraničné rezervy v podobe dolárov za zlato. V roku 19٤٥ bol americký dolár krytý zlatom len na 25 %. No a napokon 15. augusta 1971 USA vyhlásili, že nebudú ďalej meniť americké doláre za zlato. Zlato ako peniaze skončili. Oficiálne, politickým nariadením.

Zlato však ostáva súčasťou monetárneho sveta, aj keď sa to zo začiatku nezdalo. V roku 197٥ USA totižto predali časť svojho zlata, v čom pokračovali aj v rokoch 1978 až do 1980. V tomto časovom úseku predali USA celkovo 530,36 tony zlata. Rovnako v roku 1980 predal tretinu svojich zásob Medzinárodný menový fond (50 mil. uncí – 1 555 ton). Bez ohľadu na tieto aktivity v roku 1980 dosahovalo zlato svoje maximá na úrovni 870 USD. Situácia sa nakoniec upokojila. Na konci tzv. medvedieho trhu („bear market“) vyvolal veľa kritiky i predaj časti zlatých rezerv Veľkej Británie. Tá sa v rokoch 1999 až 2002 zbavila 395 ton zlata. Nový – tzv. býčí trh („bull market“) zažívalo zlato od roku 2002, ktorý trval až do roku 2011. Medzitým sa zlato postupne dostáva opätovne do popredia úvah o novom monetárnom usporiadaní sveta. Úvahy zatiaľ neprebiehajú na oficiálnej úrovni medzinárodných finančných inštitúcií. Skôr sa k tejto téme „teoretizuje“. Avšak aktivity, napr. Nemeckej Bundesbank, Holandskej, či Rakúskej centrálnej banky, ktoré doviezli časť svojich zásob späť do krajiny, nákupy Ruskej centrálnej banky a špekulácie okolo nákupov Čínskej národnej banky naznačujú, že sa v monetárnom svete niečo deje.

Z historického hľadiska je ešte zaujímavá otázka, koľko zlata bolo dodnes vyťaženého. Aj keď sa to nezdá, je to problematická otázka. Zlato má totižto unikátnu vlastnosť toho, že veľmi dobre pretrváva a zachováva svoje vlastnosti. Teoreticky, zlato, ktoré ste si kúpili v podobe mince alebo tehličky včera, môže pochádzať z čias faraónov. Pripočítajme k tomu fakt, že štatistiky o zásobách zlata sa vedú len od roku 1٤9٢ a aj tie nie sú presné. A samozrejme, koľko zlata sa vyťažilo do roku 1492? To jednoducho nevieme. Máme len hrubé odhady. S hrubými odhadmi pracujeme aj v dnešných dňoch. Nevieme napríklad, koľko presne dnes zlata vyťaží ročne Čína. Máme teda len odhady.

Jedným z najpoužívanejším je odhad agentúry Thomson Reuters. Agentúra tvrdí, že svetové zásoby zlata do roku 2012 boli na úrovni 171 300 ton, čiže približne 180 000 ton v roku 2015 (cca. 8700 ton sa vyťažilo v rokoch 2013 – 2015). Druhým odhadom je odhad Jamesa Turka zo spoločnosti Gold Money, ktorý výšku doteraz vyťažených zásob odhaduje len na 164 tisíc ton (2015). Avšak máme tu aj odhady, ktoré hovoria o veľkosti 2,5 milióna ton zlata.

Vyššiemu číslu ako 180 tisíc ton by mohlo nasvedčovať nasledovné. Po prvé, zlato sa vždy zahaľovalo rúškom tajomstva, a preto asi nikto nechce zverejňovať, koľko ho presne vlastní. Po druhé, predpoklad toho, že sa v minulosti ťažilo menej zlata, nemusí byť správny. To, že je dnes v niektorých oblastiach zlata menej a jeho ťažba je náročnejšia, neznamená, že sa predtým neťažilo ľahšie a dnes ťažíme len jeho zvyšky. V kontexte tohto si treba uvedomiť, že len Tutanchamonova hrobka obsahovala viac ako 1,5 tony zlata, čo je dnes skoro polovica jednoročnej svetovej produkcie. Po tretie, sú tu rôzne historky o pokladoch, resp. veľkých predajoch zlata po 2. svetovej vojne, ktoré však môžu byť výmyslom alebo rozprávkou pre hľadačov pokladov. Príkladom historiek je, napr. zlato generála Yamashita alebo zlato filipínskeho diktátora Ferdinanda Marcosa.

Nech je to už akokoľvek, prikláňam sa skôr k názoru, že bolo vyťaženého viac zlata, ako je odhad Thomson Reuters. Avšak odhad na úrovni 180 tisíc ton je možné skôr brať ako odhad dnešnej globálnej ponuky zlata.

Striebro bolo peniazmi obyčajných ľudí

O striebre sa hovorí ako o mladšom súrodencovi zlata. Striebro bolo z hľadiska jeho peňažnej funkcie omnoho rozšírenejšie. Bolo tými „skutočnými“ peniazmi obyčajných ľudí. Zlato bolo skôr peniazmi bohatých. V Egypte bolo striebro hodnotené viac, vzhľadom na to, že nebolo Egypťanom až tak prístupné.

Striebro sa začalo ťažiť 3000 rokov pred n.l. v Anatólii (dnešnom Turecku). Ďalšími známymi historickými oblasťami ťažby boli strieborné bane v Grécku (1200 pred n.l.) a v Španielsku (100 n.l.).

V monetárnom svete sa objavuje prvá strieborná minca datovaná od roku 564 pred n.l. v kráľovstve Lýdie. V roku 775 n.l. sa ustanovuje merná jednotka „šterling“, ktorej 240 častí tvorilo jednu libru (pound). V roku 1516 boli v západných Čechách neďaleko Jáchymova objavené obrovské zásoby striebra. Mince, ktoré sa v danej lokalite razili, mali názov „Joachimthaller“ – skrátene „toliar“. Tie sa stali štandardom pre obchodovanie v rámci európskeho obchodu. V 17. storočí sa Holandsko stalo centrom obchodu a Holanďania razili vlastnú verziu toliara, ktorú nazývali „leeuwendaalder“ – skrátene „daaler“. Tú doviezli do Nového sveta, kde sa stala obľúbeným platidlom. Miestni ju začali nazývať „dolár“. V roku 1792 USA zavádzajú vlastnú menu dolár, ktorá vyjadruje 24,056 gramov striebra. Rok po znárodnení zlata v USA vydáva Roosvelt aj výkonný rozkaz pre znárodnenie striebra. Nezákonné bolo vtedy vlastniť viac ako 500 uncí striebra. Už v roku 1965 vláda USA odstraňuje striebro z mincí tzv. „quarters“ a „dimes“ a redukuje množstvo striebra i v „pol-dolárovke“ na 40 %. V roku 1967 odstraňuje striebro z peňažného obehu. V roku 196٨ zamedzuje rovnako výkup certifikátov krytých striebrom.

História striebra sa spája aj s jeho priemyselným využívaním. A aj to bolo známe v minulosti. Príkladom môže byť jeho využívanie v oblasti potravín a v medicíne. Už Herodotos spomína, že žiaden perzský kráľ by nepil vodu, ktorá nebola transportovaná v strieborných nádobách. Rovnako sa predpokladá využívanie striebra v rímskej medicíne, napr. pri lepšom hojení rán. Predpokladá sa dokonca, že striebro bolo používané i v zariadeniach podobným batériám už pred 2000 rokmi. Masívne priemyselné využitie striebra prichádza pomaly s modernou priemyselnou dobou.

No a koľko striebra sa dodnes vyťažilo? Rovnako ako pri zlate, sa množstvo vyťaženého striebra len odhaduje. Odhad je na úrovni 55 mld. až 61 mld. uncí striebra, t.j. 1,71 mil. – 1,89 mil. ton do konca roku 2015. Odhady sa opätovne líšia podľa toho, koľko striebra predpokladáme, že bolo vyťaženého do roku 1931. Odvtedy sa vedú aké – také presnejšie štatistiky. Rovnako ako v prípade zlata, to však neznamená, že všetko striebro je pripravené na svoje využitie. Striebro sa na rozdiel od zlata aj výrazne spotrebovávalo v priemyselnej výrobe. Dá sa síce spätne získať pri recyklácii, avšak to by sa jeho cena musela výrazne zvýšiť.

Koľko striebra sa dá ešte vyťažiť v budúcnosti? Ťažko povedať. Nestretol som sa ani s odhadmi. Nikto totižto nevie, aká môže byť celková produkcia existujúcich a zároveň nových nálezísk. Z historického hľadiska je súčasne zaujímavá cena zlata vyjadrená v striebre. Cena sa dlhodobo pohybovala na úrovni 1 ku 15; čiže za 1 gram zlata ste si mohli kúpiť 15 gramov striebra a naopak.

4. Peniaze? Áno, sú to zlato a striebro

Nad touto časťou knihy som uvažoval najdlhšie. Ako ju poňať a vysvetliť tento problém stručne a jasne? Popis fungovania peňazí je totižto na niekoľko samostatných kníh.[1] A ešte aj tie obsahujú rôzne teoretické vysvetlenia. Zároveň sa netajím tým, že moje vlastné ekonomické pozadie je v tradícii tzv. „Rakúskej ekonomickej školy“.[2] Pre naplnenie účelu stručného vysvetlenia som preto zvolil popis „New Austrian School of Economics“, ktorá bola založená prof. Antalom Feketem a jeho nasledovateľmi, ako je Keith Weiner,[3] či prof. Juan Ramon Rallo. Dnes sa skôr v tradícii tzv. „Rakúskej ekonomickej školy“ stretnete s teoretickými prístupmi Misesa, Rothbarda, Hayeka, ako aj novej generácie Salerna alebo Whitea. Nazrieť preto „pod pokrievku“ iného náhľadu na problematiku, nie je nikdy od veci.

Prečo sú práve zlato a striebro peniazmi? Kombinácia fyzikálnych a chemických vlastností týchto kovov pôsobí priam ideálne z viacerých hľadísk. Po prvé, je to v kontexte ich relatívnej vzácnosti. Nie sú ani extrémne vzácne, ale ani málo vzácne. Zároveň je možné ich hromadiť za relatívne akceptovateľných podmienok. Je možné ich deliť. Dajú sa jednoducho prenášať.

Na základe toho im mohli ľudia začať pripisovať tzv. monetárne vlastnosti. Pod nimi si musíme predstaviť to, že vyťaženie a tým pridanie novej unce zlata do ekonomického obehu, neznižuje skoro vôbec kúpnu silu predchádzajúcej, resp. poslednej dovtedy existujúcej unce zlata. A neznižuje ani kúpnu silu novej unce pri jej výmene za iný tovar, službu alebo výrobok. Drahé kovy tak môžu byť univerzálny a globálny prostriedok výmeny.

Otázkou je, či je ich monetárna funkcia akoby vopred daná. Ak nad tým budete rozmýšľať, prídete na to, že je to klasická otázka o tom, čo bolo skôr: „Vajce alebo sliepka?“. Sú zlato a striebro peniazmi, lebo sa tak ľudia rozhodli? Alebo sú to ich fyzikálne a chemické vlastnosti, a preto je ich peňažná funkcia vlastne vopred daná? Odpoveď na otázky treba hľadať v postupnosti vnímania zlata a striebra ako peňazí v konkurencii s inými komoditami. Bez fyzikálno-chemických vlastností by peniazmi samozrejme nemohli byť. Ale to ani bez toho, aby im ľudia danú vlastnosť prisúdili vo vzájomných a v historicky postupne overovaných obchodných interakciách.

Hej, hej ... zlato a striebro sú tie skutočné peniaze

Vysvetlenie nadobudnutia statusu peňazí – zlata a striebra – je v „New Austrian School of Economics (NASoE)“ založené na základe toho, že oba kovy majú oproti iným komoditným peniazom (výmenným prostriedkom) najužší tzv. „spread“. Autori tejto vetvy Rakúskej ekonomickej školy akceptujú fakt postupného vývoja peňazí. Peniaze (komodity) si získavali svoj status postupne. NASoE nadväzuje vo svojom vysvetľovaní na Carla Mengera, ktorý sa považuje za zakladateľa Rakúskej ekonomickej školy. Menger si všimol, že každý statok má v princípe dve ceny. Prvá cena je tá, ktorú požaduje predávajúci (tzv. „ask“). Druhá cena je tá, ktorú požaduje kupujúci (tzv. „bid“). Rozdiel medzi týmito dvoma cenami je vyššie spomínaný „spread“. Peniaze sú potom statky – komodity, ktorých spread je najužší/najmenší. Je to spôsobené tým, že komodita s najmenším spread-om má najmenej znižujúcu sa marginálnu užitočnosť. Čo to znamená? To znamená, že pridaním dodatočnej jednotky (napr. unce) na trh sa hodnota predchádzajúcej a aj novej jednotky znižuje najmenej na trhu. Znižuje sa tak málo, že z hľadiska tzv. „common sense“[4] sa nemá zmysel týmto znížením zaoberať. Práve táto komodita bude hromadená ako peniaze. A čo je dôležité, práve ďalším hromadením sa bude tejto komodite naďalej znižovať klesajúca marginálna užitočnosť. Historicky to bolo práve zlato a striebro. Troška komplikované, že? Poďme si to vysvetliť detailnejšie.

V dávnej minulosti si predstavme dvoch ľudí. V tom, čo robili, sa stali tak efektívni, že dokázali vyrobiť viac statkov, ako potrebovali. Prebytočné statky mohli vymieňať. Vymieňali ich pravdepodobne za to, čo si sami nevedeli vyrobiť, uloviť alebo vypestovať. Výmenou získavali a mali sa lepšie, pretože mali veci, ktoré by si inak nemohli zabezpečiť.

Predstavme si teraz hypoteticky, napr. Timiho, výrobcu lukov. A Alexandru, chovateľku zajacov. Alexandra potrebuje luk, aby mohla aj loviť. Posledný luk zlomila a nutne potrebuje druhý. Príde k Timimu. Tomu vymení šesť zajacov za jeden luk. Po týždni však Timi spotrebuje všetky zajace. A tak príde k Alexandre a je ochotný vzhľadom na hlad vymeniť jeden luk aj za dva zajace. Timimu sa to síce veľmi nepáči, pretože predtým dokázal urobiť obchod výhodnejšie. Ale čo narobí. Hlad je hlad.

Avšak ani Alexandre sa to nepáči. Načo by mala ďalší luk? Jeden už má. Aj keď je pravda, že v tejto výmene je luk ponúkaný výhodnejšie oproti minulému týždňu. Ak by aj luk vzala s úmyslom, že ho vymení s nejakým tretím človekom, nie je si istá, či sa jej to podarí. Rovnako ju škrie, že s kúpou nepočkala. Mohla mať za menej zajacov nový luk.

V prvom prípade Timi predáva a Alexandra kupuje. Z Timiho hľadiska vyzerá obchod takto. Timi bol ochotný predať jeden luk, čo je „ask“ cena luku za šesť zajacov, čo je „bid“ cena luku.

V druhom prípade predáva Alexandra a pozeráme sa na obchod z jej hľadiska. Alexandra predáva dvoch zajacov, čo je „ask“ cena zajacov za jeden luk, čo je „bid“ cena zajacov.

Môžeme sa na to pozrieť aj tak, že „spread“ týchto transakcií sú štyri zajace (šesť zajacov mínus dva zajace), resp. dva luky (tri luky mínus jeden luk).

Obaja si uvedomujú, že výmeny neboli ideálne a mohli by byť lepšie. Nabudúce bude preto výmena prebiehať inak. Timi vymení svoj luk napr. za soľ. Soľ potrebuje Timi aj Alexandra. Nielenže ju potrebuje. Vie aj to, že soľ potrebujú aj iní ľudia. A preto omnoho radšej za soľ vymení Timimu zajace. Čo sa stalo? Timi a Alexandra začali používať peniaze.

Prečo práve soľ? Po soli je trvalý dopyt. Má tak omnoho vyššiu speňažiteľnosť v ďalších obchodných transakciách. Soľ nie je používaná preto, že je hodnotnejšia ako luk. Soli je dokonca omnoho viac ako lukov a ľudia ju používali kvôli tomu, že omnoho ľahšie a bez veľkého rizika našli niekoho ďalšieho, kto ju bude rovnako potrebovať. V našom hore uvedenom príklade mal luk a aj zajace omnoho vyšší spread ako soľ. Marginálna užitočnosť soli sa znižovala pomalšie, ako sa znižovala marginálna užitočnosť luku a zajacov.

Soľ má vzhľadom na svoje fyzikálne vlastnosti (deliteľnosť, relatívna skladovateľnosť, speňažiteľnosť) vlastne omnoho nižší rozdiel medzi ponúkanou a dopytovanou cenou. To, že je taká, je na jednej strane určené jej objektívnymi fyzikálnymi vlastnosťami a na strane druhej je to určené subjektívnym pripisovaním týchto vlastností pre použiteľnosť v ľudskom živote (napr. konzervovanie potravín, slaná chuť potravín, výživový minerál potrebný pre život a pod.). To zo soli urobilo reálny výmenný prostriedok, ktorý sa používal v histórii.

Je pravdepodobné, že na objavenie ideálnych peňazí potrebovali ľudia viac času a veľa vzájomných obchodných interakcií. Na základe týchto postupných interakcií však prišli na to, že komodita s najužším spread-om je práve zlato a na druhom mieste striebro. S „mierne pritiahnutím za vlasy“ sa dá dokonca povedať, že to inak ani dopadnúť nemohlo. Pýtate sa: „Prečo?“ Poďme sa na to pozrieť. Zopakujme si, aké základné vlastnosti by mali mať peniaze:

z fyzikálneho hľadiska:

- deliteľnosť (každá jednotka musí byť deliteľná na menšie jednotky),

- uniformita – nemennosť (pri delení na menšie jednotky sa musia zachovať rovnaké vlastnosti každej ďalšej jednotky),

- prenositeľnosť (musí byť jednoducho transportovateľná aj vo väčších hodnotách),

- skladnosť (musí byť jednoducho skladná aj vo väčších hodnotách),

- relatívna vzácnosť,

z hľadiska vlastností, ktoré peniazom pripisujú ľudia:

- mali by byť prostriedkom výmeny,

- mali by byť jednotkou zúčtovania, ktorá dokáže rovnako ohodnotiť rozdielne statky,

- mali by uchovávať výmennú hodnotu v rámci histórie,

- absencia rizika protistrany (nesmie niesť riziko krachu).

Na základe uvedeného sa dá za peniaze považovať viacero vecí. A to je i dôvod, prečo sa ako peniaze používala, napr. soľ a dokonca i kamene.[5] Dané vlastnosti predurčujú speňažiteľnosť komodity. A čím viac je komodita speňažiteľná, tým má užší spread. Porovnajte si ešte raz, napr. dobytok voči soli. Dobytok má vyšší spread už len preto, lebo nie je ideálne deliteľný. Soľ má z tohto hľadiska lepšie vlastnosti a jej spread sa musel preto postupom času zužovať. Soľ bola lepšími peniazmi. Avšak nie tak dobrými, ako bolo zlato a striebro.

Niektoré vyššie uvedené vlastnosti nemá len zlato a striebro. Stačí sa pozrieť, napr. na pôdu, diamanty, ropu, resp. obilie. Tie však nie sú ideálne. Pôda má problém s hodnotou. Inú má rozlohovo rovnaký pozemok v Bratislave, inú pozemok v Londýne a inú pozemok v púšti v Texase. Pozemky majú zároveň nulovú mobilitu. Diamanty sú na tom omnoho lepšie. Ich problém je však uniformita. Každý jeden z nich je unikátnym – neopakovateľným – kusom a musí byť preto vždy subjektívne hodnotený sprostredkovateľom predaja a kúpy. Ropa je síce zaujímavou komoditou, avšak má problém so skladovaním. A hodnota obilia, pokiaľ by sa stalo peniazmi, môže byť závislá na úrode.

A ako je to s peňažnými substitútmi, napr. americkým dolárom? Dnes ho síce považujeme za peniaze, avšak dolár bol v minulosti peňažným substitútom. Hodnotu mal odvodenú od španielskeho dolára, ktorý sa používal v Južnej Amerike a bol ekvivalentom 27 g striebra alebo 1,6 g – 1,7 g zlata v závislosti od čistoty kovu.

Americký dolár dnes určite slúži ako prostriedok výmeny, je deliteľný, relatívne skladný, prenositeľný, má relatívne úzky spread a slúži dokonca ako globálna všeobecná zúčtovacia jednotka. Môžeme však špekulovať, či dobrovoľne. Je otázne, či by mal tento status bez toho, ak by vlády nevyžadovali jeho používanie ako zúčtovaciu jednotku. Od nej je potom už odvodené jeho „dobrovoľné“ používanie ako prostriedok výmeny. Ale to je na polemiku. To, na čo však určite neslúži, je funkcia uchovávateľa hodnoty. To je fakt; nie polemika. Dolár a aj od neho odvodené fiat meny (euro, jen, libra, koruna) dnes nesú tzv. riziko protistrany. To znamená, že americký dolár je vlastne dlhom americkej vlády. Respektíve, ako veľmi trefne utrúsil Paul Krugram,[6] dolár je dnes krytý silou americkej armády. A ak by ste požadovali splatiť tento dlh zlatom, musíte sa vysporiadať práve s ňou. Dolár tak nemá všetky vlastnosti peňazí. Minimálne mu chýba neexistencia rizika protistrany a funkcia uchovávateľa hodnoty.

Vyššie uvedené fyzikálne vlastnosti majú chemické prvky. Otázka znie, ktoré z nich môžu byť potom peniazmi? Začnime tým, že by mali byť relatívne vzácne. Ak sa pozrieme na odhad relatívneho výskytu chemických prvkov v zemskej kôre, zistíme, že toto kritérium vylučuje skoro 100 prvkov. Rozloženie výskytu zobrazuje nasledujúci obrázok.

Koniec ukážky

ISBN 978-80-972393-0-5

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2016

Vytvorené prostredníctvom Publico.sk

Table of Contents

1. Kratučký úvod

2. Skôr než začneme. Vedeli ste, že ...

Zlato sa môže aj jesť ...

Striebro hojí všetky rany ...

3. Pozrime sa na chvíľku do histórie

Zlato pútalo mocných odjakživa

Striebro bolo peniazmi obyčajných ľudí

4. Peniaze? Áno, sú to zlato a striebro

Hej, hej ... zlato a striebro sú tie skutočné peniaze

Slobodný finančný systém, zlato a teória úroku. Znie to veľmi náročne. A asi aj je

Dnešný monetárny systém má mnohé riziká! A tie treba poznať

Ako dopadne fungovania súčasného monetárneho systému? Kiež by dobre

5. Ach, porozumieť tak zlatu! Nuž neostáva nič iné, ako sa pozrieť na jeho postavenie v globálnom finančnom systéme

6. Aj o zlate a striebre kolujú rôzne mýty a konšpiračné teórie

7. Niečo pre nákupných maniakov

Príloha I: Kryptomeny. Úsvit spoločenskej paradigmy