Michal Pekár

Jerry, špinavý spôsob

Ukážka z elektronickej knihy

Príbeh tejto knihy sa nezakladá na pravde a akákoľvek podobnosť

s reálnym životom je čisto náhodná...

Investujte v dobe najväčšieho pesimizmu...

sir John Templeton

Všetko sa dá predať...

Jerry Sales

01

Na prijímacom pohovore pred nami sedí chlapík v modernom sačku a tvári sa prekliato vážne. Jerry ho prezývajú. Účes ako vystrihnutý z módneho časáku, hranatá tvár a energický hlas. Mladý kapitalista, ktorý by za firmu položil aj život. Pýta sa nás, nakoľko si ceníme svoju prácu.

S Nanou sa na seba pozrieme. Zaskočil nás. Na toto sa nás ešte nikto nespýtal. Len tak strelíme: osem až deväť tisíc mesačne.

Jerry sa poteší:

“Tak tu máme štrnásť...”

Skoro vyskočím zo stoličky. Čo ti jebe? V hlave si rýchlo vypočítam výdaje, v očiach mi zaiskria koruny a hneď zo mňa vypadne:

“Tak my to berieme!”

Jerry vyhral prvú bitku. Videl na nás, že sme zelenáči. Suma, ktorú vyslovil bola v hrubom.

02

Máme už toho akurát dosť! Balíme kufre! Utekáme, zdrháme a nechávame to všetko za sebou. Pálime mosty! Kašleme na to. Máme na háku toho papučkového kripla a celú jeho rodinu. Môže nám tak akurát zamávať. Nič sa nám už nemôže stať. Už ho vidím, ako do všetkého mláti. Päste má krvavé a potí sa ako prasa. Kypí! Znásilňuje! Reže si ruky! Je úbohý a vie o tom. Je koniec. A nepomôže mu ani to jeho karate. Ha! Vidím ho ako si šľahá smotanu a myslí pritom na jej vyšportovaný zadok. A ja ten zadok nakladám rovno na sedadle autobusu smer Praha.

Obrovský výdych! Vidina nového začiatku! Máme to spočítané. Takmer šesť mesiacov nás ten buzík jebal do riti! Otravoval, škemral, lízal blato, honil si ego, ale všetko mu to bolo na nič! Nana a ja sme to spolu rozbalili aj tak. Po všetkých tých televíznych scénkach, po všetkých tých obcesiách máme stále pocit, že by to malo dopadnúť inak. Vieme ako na to a toto je náš tajný plán. Kašľať na neho! A vôbec, tú pištolku si tiež môže strčiť niekam. My padáme!

“Tak poď, Nana! Makaj! Beží za nami!”

Snažím sa ju popohnať, ale s tými našimi batohmi to ide ťažko.

“Ja viem. Robím, čo môžem!”

Je udychčaná, ledva hovorí. Je mi jej ľuto, ale vybrali sme si to. Pachtíme sa ako psi a toto je výsledok. Toto je koniec našeho trápenia. Nesmieme zmeškať, to je jasné. V diaľke už vidím autobus. Obzriem sa. Nana sa pachtí za mnou. Nepoľavuje. A za ňou v diaľke ten fašista. Ten kokot, ktorého sme mali takto za sebou už príliš dlhú dobu. Ten vyznávač čistej rasy! Ten papučkový mámrd! Ten mastodont, ktorý si od jesene minulého roku honí bambus ako o život! Ale o tom ja už nechcem nič vedieť. Už mám toho dosť! Chcem mať už konečne svätý pokoj!

Ten autobus tam na nás čaká ako mimozemská kozmická loď. Tanier, ktorý nás odnesie ďaleko, do iného sveta. Žiari ako Noemova Archa, so všetkým tým bordelom na palube. Už len kúsok. Už len kúsok a sme v civilizácii. Tam si na nás tá buzna nedovolí.

Skontrolujem Nanu. Stále beží. Na pleci batoh, v rukách igelitky. A ja s mojím nepravideľným dychom. Na toto ma už fakt neužije! Nie som žiadny športovec. Takýto beh ma zabije! Verím tomu, ale inak to nejde. Ten fas sa blíži! A potom, akoby čarovným prútikom, vkročíme do areálu nástupištia a sme zachránení. Ale aj tak bežíme ako splašení. Obzriem sa ešte niekoľko krát. Nana beží, ale ten čurko už nie. Zistil, že to už nemá cenu. Dobehol. Pozerá sa na nás. Vydýchava sa. Aj on sa celkom unavil. Pozerá sa na to ako nastupujeme. Stojí tam ako také pivo a je mu jasné, čo sa práve deje. Odchádzame. Šlus! Durch! Jasné! A už konečne!

03

V autobuse vládne zvláštna atmosféra. Ani jeden z nás poriadne nevie, čo to má znamenať. Po skoro kilometrovom behu lapáme po dychu. Po rýchlom úteku nás to ale všetko doženie a prichádzajú pochybnosti... teda aspoň u mňa. S Nanou sa nepoznáme dlho. Vlastne len šesť mesiacov, počas ktorých sme toho ale dosť zažili. Boli sme spolu v jednom kuse. Jedli sme spolu, makali v tej istej fabrike a rozdali si to nespočet krát, ale aj tak mám pochybnosti.

Jej bývalý sa stáva minulosťou. Obaja tomu veríme. Ale čo teraz? Pozriem sa na ňu. Ešte stále lapá po dychu. Opriem sa o svoj veľký batoh a na chvíľu zatvorím oči. Spomieniem si na všetko. Spomeniem si na scénky, ktoré sme museli vidieť, aby sme sa dostali až sem. Spomeniem si na herecké etudy, ktoré napísal sám život, aby sme sa už konečne dokopali k tomuto ráznemu kroku.

Vypadnúť do Prahy som sa už chystal dávno. Naposledy potom, čo som odišiel z vysokej. Vlastne som aj vypadol, ale o tri týždne som sa vrátil. Zbabelo som zutekal, taká je pravda. Myslel som si, že to pôjde len tak, ale v živote, pokiaľ človek nezodvihne zadok a neodlepí sa od svojej predstavy života, aký by mal byť, tak sa nič nezmení. Musí sa na svoju situáciu pozrieť reálne a vytvoriť si plán, predstavu, ideu, myšlienku, ale ani jedno z toho som nemal. Chcel som len vypadnúť a to nestačí. Minul som otcove prachy, ktoré mi požičal a vrátil sa s kyslým ksichtom domov.

Potom nastalo obdobie ticha. Rodičia vyčkávali, čo podniknem. Ako ďalej naložím so životom. K ničomu som sa nemal. Vysedával som doma, bez práce, bez ženskej a bez peňazí. Museli ma živiť. Každým pohľadom mi naznačovali, že by som so sebou niečo mal robiť. Keď si vypýtali prachy za nájom, bola to jasná správa. Musel som ísť makať.

A tak prišla fabrika. Oproti vysokej strašná prča! Boľavé prsty od viazania káblov a kopa divných ľudí naokolo. Tam som sa zoznámil s Nanou. Nastupovali sme v ten istý deň, takže sme si tú mordu zažili pekne spolu. V čase, keď som ju spoznal, chodila ešte s tou nabratou bielkovinou, ale už vtedy s ním nebola spokojná. Vyhaslo to medzi nimi. A ja som to videl a ťažil z toho. Prebral som mu ju. Jemu sa to ale nepáčilo. Začal robiť pičoviny, otravoval, napádal nás a vymýšľal rôzne podrazy. Pekná mrdka sa z neho nakoniec vyklula! Ešte skôr než to celé nabralo spád, prišla tá jeho najväčšia habaďúra. Ten úbožiak to na mňa celé narafičil... že vraj som mu zlomil nos! Ale bolo to inak, pretože... Nakoniec, všetko som to napísal v Škodnej... v tej meganeúspešnej a už dávno neskutočnej zlátanine života. Tam som to všetko zaznamenal. Aj to čo bolo potom... súd a tak. Ale k tomu sa už vracať nechcem. Už stačilo.

Zobudím sa. Normálne ma odvalilo. Nana sedí pokojne vedľa mňa a díva sa na ubiehajúcu krajinu za oknom. Keď si pretriem oči, vrátim sa k pochybnostiam. Nie som si istý, či s ňou vôbec chcem zdielať jednu izbu. Príde ponorka, o tom niet pochýb. Už to vídím. Vyškrabeme si oči. Budeme po sebe skákať v spánku. Bude tichá domácnosť. Bude šialenstvo, možno ešte väčšie ako doteraz. Budeme otrávení samími sebou... znechutení a vyrajcovaní len k tomu, aby sme si navzájom vrazili dýku do srdca! Vidím to jasne. Skoro nevidím pred seba, ale toto vidím jasne! Pri prvej príležitosti na ňu skočím s nožom v ruke a vyrežem jej moje meno na zadok. Mizerná predstava! Ale všetko je lepšie ako to, čo bolo doteraz.

04

Cesta ubehla prekvapivo rýchlo. Do Prahy to nie je až tak ďaleko. Takmer celú cestu sme mlčali. Keď vystúpime na Florenci, zabúdame na všetko zlé. Pred nami je nový život. Nevieme nič. Práca? Zatiaľ žiadna. Peniaze? Tak na dva mesiace. Ubytovanie? Dorazíme na ulicu Na pískách a zavolám na dohodnuté číslo. Cez maily som vybavil izbu v byte s dvomi ženskými. Nikdy som ich nevidel, ale spolieham na to, že by som s nimi mohol skončiť v postely. Keď to medzi mnou a Nanou začne škrípať. Takúto poistku som si ja vybavil!

V telefóne sa ozve príjemný hlas.

“Tak už sme tu,” zahlásim.

Začne mi vysvetlovať kam máme ísť. Nakoniec aj tak ostávame na mieste. Nezdá sa mi to. Dohodneme sa, že pre nás niekdo príde. Ok, to znie dobre. Sadneme si na batohy a čakáme. Zapálim si.

Dlho nikto neprichádza. 15, 20, 30 minút a stále sme tam sami. Je už tma, nikde nikoho. Okolo nás sú samé rodinné domy. Skúsim volať znova, ale nemôžem sa dovolať. Skúšam to niekoľko krát, ale nič. Čo sa to, kurva, deje? Nana mi každým pohľadom pripomína, že je už neskoro večer a ešte stále nemáme kde spať. Nemusí to robiť, viem to aj sám. Ale aspoň je ticho.

Podľa všetkého máme celkom pekný prúser. Nevyšlo nám ubytko a žiadnu alternatívu som nepripravil. Napádajú nás všeliaké alternatívy, ale ani jedna nám nedáva zmysel. Že by sa na to na poslednú chvíľu vykašľali? To sa mi nezdá. V každom prípade, všetko je v háji a musíme rozmýšľať nad tým, kde to dnes zalomíme. Nič ma nenapadá a Nanu už duplom nie. Sme v pasci. Prvú polhodinu tam beháme ako splašení, ale takmer nikoho nestretávame. Ešteže je leto, pri najhoršom to zabalíme v nejakých kríkoch. Ale to sa mi moc nechce. A Nane tiež nie, ako zisťujem.

Po chvíli ma napadne, že by som mohol mať ešte v peňaženke číslo na kámoša, u ktorého som tu býval pred rokom. Tá moja trápna cesta na západ! Modlím sa, aby tam bolo. Je. Ešte aby bolo aktuálne. Vytáčam. Zvoní! Paráda! Len teraz ešte aby to aj zodvihol...

“Prosím?”

“Čo ti jebe, Pangi, si to ty?”

“Kto volá?”

“To som ja Michal... Michal Pekár...”

“Nazdar...”

“Počúvaj ma, Pangi, máme veľký prúser. Sme v Prahe a ostal som tu visieť, aj s priateľkou. Nevyšlo nám ubytko. Nemáme kde prespať. Myslíš, že by sme mohli jednu noc u teba?”

“Čože? A to sa vám ako podarilo?”

“Ani sa nepýtaj, to je na dlho. Tak čo, môžeme?”

“Jasné, šak vás nenechám na ulici!” (zasmeje sa)

“To vieš, že áno. Neboj, zajtra vypadneme...”

“Jasné, rozumiem. Vieš ako sa ku mne dostaneš?”

“Hej, asi hej. Bývaš ešte stále tam, kde si býval?”

“Áno, presne tam...”

“Ok, tak sme u teba za chvíľu...”

“A kde ste teraz?”

“Dejvice.”

“Ok, čakám vás...”

“Vďaka Pangi, kúpime ti víno.”

“Na také mať nebudete...” (zasmeje sa).

Odľahlo mi. Potil som sa až na orionke.

* * *

Keď k nemu dorazíme, zisťujeme, že ulica Na pískách je aj v Prahe, ale aj v Hostiviciach, čo je časť hneď za Prahou. Ups! No to ma poser! To som si nevšimol. Nana ma pohľadí po vlasoch a zasmeje sa. Začne mi opakovať repliky, ktoré som je tvrdil ešte na Slovensku:

“Počúvaj ma Nanuš, vybavil som popiči ubytovanie! Za dobrú cenu a nie ďaleko od centra. Spolu s nami tam budú bývať dve ženské. Všetko mladí ľudia! Žiadna predávkovaná babka, ktorá nám bude liezť do izby zakaždým, keď ti to budem robiť pusou. Nič takého! Budeme mať vlastnú izbu, kde na teba budem môcť bez problémov skočiť. Ale čo je hlavné, Nanuš, je to, že je to blízko centra, chápeš? A pritom je to tak lacné! Úžasné! Totálne som na seba hrdý! Aj ty si na mňa hrdá? Dobré ubytovanie tvoj Mickey vybavil?”

Úplná diera to tam je! Do centra človek musí cestovať trištvrte hodiny. A okrem toho, z tých dvoch ženských sa vykluli lesbičky. Mimochodom, nedvíhala preto, lebo sa jej vybil mobil a nabíjačku si nechala v práci. To som sa teda parádne ojebal! Že vraj ich budem kufrovať, keď Nana nebude doma? Že ich budem pucovať hlboko v noci, keď Nana bude sladko spať? Na to zabudni, úchylák! Sú špatné ako noc! Jedna špatnejšia, než druhá! To by človek neveril, aké sú špatné! Jedna z nich vyzerá ako Iggy Pop po nočnom záťahu! A druhá? Druhá hrá dokonca futbal! Ale keby do toho išli... asi by som neodmietol.

Chovajú tri mačky. Ďalšia výpovedná hodnota. Vlastne, dve staré mačky a jedného malého kocúra. Motajú sa nám tam pod nohami a ráno nás chodia budiť do postele. Celkom príjemné! Kecka je vychudnutá špinavá mačka. Je vystrašená ako skupinka Japonských turistov. Človek sa poškrabe na guľách, urobí jeden prudký pohyb a už sa po nej zapráši. Jej veľké hladné oči ma stále sledujú, až mám z toho vyrážky na riti. Povedal by som, že tým niečo sleduje. Agent KGB je oproti nej nula. Zazerá po mne, akoby niečo chcela...

Na druhej strane, Morda, to je iná trieda! Krásna čierna mačka, ktorá srší eleganciou. Postavu má akurát a chytrá je tak, ako mačky bývajú. Pohybuje sa kurevsky elegantne! Ladné pohyby ako modelka má! Najmä keď ju niekdo fotí. Vykrúca sa, obtiera sa o nohy stola a robí drahoty ako americká hviezda. To by človek neveril! Normálne, že pózuje!

No a potom je tu Flákota, malý fľakatý kocúr. Je to postavička ako vyšitá. Má svoj svet a v tom si funguje. Všetko chce vyskúšať, do všetkého sa rýpe, furt padá na zem, pretože je ešte trochu ťarbavý, ale to vôbec nevadí. Naučí sa, chlapec. Niekedy je ale pekne otravný. Nevie kedy má dosť. Pár krát na to doplatí, to je jasné. Pár krát mu musím dať cvičnú ranu, len aby pochopil, kto je tu pánom. Ale inak je v pohode. Je to miláčik našej veľkej rodiny.

Spolu s nami tam býva ešte jeden spolubývajúci. Človek v zadnej izbe je podivne ukecaný chlapík ostrihaný na ježka. Evžen sa volá. Vlastní veľké akvárium a kompletnú zbierku pohárov na chlast. Má ich všetky: na gin, na víno, na šampanské, na whisky, na miešané drinky... Sme pekne čumeli, keď si to tam rozložil na stôl. Samozrejme, chlastá ako najatý. Ale nie, že by sa opíjal, to nie - degustuje a vychutnáva si to. Maximálny odborník na chlast je to! Vie o ňom hovoriť celé hodiny. Výhodou toho celého je, že nechce nasávať sám. Stále ma volá, aby som si s ním niečo dal. Ostatní v byte nepijú. Nana športuje, venuje sa karate. A lesbičky? Tie dve tvrdý chlast nemôžu ani cítiť. A tak mi Evžen mieša rôzne drinky, ale ja mám najradšej aj tak čisté áčko. Gin, alebo biely Bacardi. Farebný alkohol nemusím. Evžen pracuje vo veľkosklade s chlastom, takže v tomto je ťažko za vodou. Kupuje si ho so zľavou. Vždy ma trochu pripije a potom to zarazí. To je jeho štýl boja. Keď uvidí, že som už chytený, zavrie fľašu a so slovami: “Aj zajtra je deň,” sa odnesie do svojej izby. Nechá ma tam sedieť, aby som trochu popremýšľal. Nikdy tomu moc nedám a vždy si to potom odserie Nana.

05

Ubehli štyri týždne a situácia nevyzerá ružovo. Ale Nana to zvláda fantasticky! Prekvapuje ma. Je veselejšia ako pred tým, zdá sa mi. Vydýchla si, o tom niet pochýb. Už bolo dosť života s jej otcom, ktorý na ňu hučal za každú maličkosť - už bolo dosť jej bývalého, ktorému sme zdrhli rovno z pod nosa. Tu sme sami a ďaleko od všetkých tých sračiek, ktoré sme tam museli riešiť. Aj keď sú tu ďalšie problémy, je to už len v našej moci.

V každom prípade, Nana si zobrala veľkú zásobu bužiriek na výrobu tých pletených pičoviniek, ktoré potom nevyzarajú až tak zle. A hlavne to ukľudňuje. Teda, nie mňa, ja sa ukľudním inak. Ale Nana sa na to pekne namotala. Hneď ako sme zakotvili v našom novom byte, začala s tým. A pletie to skoro od rána do večera. Že ju to baví!

Neďaleko od nás je supermarket Liebe. Chodíme si tam kupovať žrádlo. Párky a sekanú. Už dlhšie si všímam obrovskú ošúchanú plachtu, ktorá visí na budove. Nedá sa nevšimnúť. PRIJMEME POKLADNÍKOV! Mrknem na Nanu.

“Nie, Mickey, to snáď nemyslíš vážne!»

“A prečo nie? Je to práca ako každá iná,” smejem sa.

Na tú plachtu už čumím niekoľko dní, ale stále verím, že sa im tam nebudem musieť ozvať. Na druhý deň tam volám a objednávam nás na pohovor. Nanu som nakoniec presvedčil.

“Nanuš, pozri sa, spočítaj si to všetko a výjde ti, že my vlastne nemáme inú možnosť! Šak už nemáme lówe, drahá!...”

“Ja viem, Mickey. Ja viem...”

Nevidím na nej nadšenie.

“Pozri sa, ja z toho tiež nemám radosť. Sama dobre vieš, ako takéto podniky neznášam. Ale, kurva, čo máme robiť? To chceš, aby som bol tvoj pasák?”

Pozrie na mňa prekvapene.

“No nepozeraj sa tak na mňa! Ja som ťa varoval, že ak to bude treba, tak to budeme riešiť takto. No... No nekukaj tak na mňa! Jasné! Vidím uškrn! Ty si z toho robíš srandu, ale ja som už nad tým uvažoval...”

“Hej?”

“Hej! A vieš k čomu som dospel? Vieš k čomu? Že by nám to hodilo celkom slušný balík...”

“Hej?” stále sa uškŕňa. Ide ku mne.

“Jasné. Telo na to máš, o tom žiadna...”

Chytím ju za zadok. Ó Bože, ako nádherne mi padne do ruky! Pritúli sa. Začne ma bozkávať na krku.

“A nad čím si ešte rozmýšľal?” hovorí medzi bozkami “Pokračuj...”

“No... To je, v podstate, všetko...”

“Hej?”

“Hej...”

Neprestáva. Pritisne sa ku mne. Obtiera sa okolo mňa ako tá Morda. Je to príjemné!

“Objednávky by sme riešili cez net. Nemusela by si ani šlapať chodník...”

“Héj?”

Chytí ma za zadok.

“Hej. Vidíš, aký som ja dobrý? Je Mickey dobrý?”

“Je... Jasné, že je! A aký je pevný!”

Rukou mi zájde do rozkroku.

“Jasné, že som pevný! Ako skala!”

Vnorím jej tvár do vlasov. Krásne voňajú. A ona s tým nie a nie prestať.

“Čo je? Nejak si stíchol? Rozprávaj...”

“Čo chceš počuť?”

“A ako by to prebiehalo? Ty by si sa na nás pri tom pozeral?”

“Nie. Ja by som sa vždy spíjal v krčme. Tu za rohom som videl jednu...”

“Áno? Nedokázal by si sa na to pozerať?”

Už som celý poslintaný. Je horúca. Nadržaná ako paštéta!

“Ukáž mi chlapa, ktorý by to dokázal! Myslím, milujúceho chlapa...”

“Ó, tak ty ma miluješ?”

Nepočká ani na odpoveď. Rovno mi ho vrazí do krku. Mám ho všade! Francúzak ako vyšitý! Vyslobodím sa:

“Jasné, ale aj peniaze sú super...”

Ani nestihnem dopovedať a už mi rozopína predničku. Stále som pevný ako skala. Hrám chladného parchanta. Som predsa pasák. A ona jedna z mnohých... Vytiahne mi ho. Začne na ňom pracovať pravačkou. Ďalší francuzák! Vyzlečie si tričko... A podprdu... Ani neviem ako... Strašne rýchlo! Bozkáva ma na krku a haranta si pritom obtiera o pupok. Bruško má pevné. To z toho karate. A zadok ešte pevnejší.

“Tak čo je? Čo už nič nehovoríš? Ešte sme sa nedohodli na cene. Koľko percent by som dostávala?”

Už to nemôžem vydržať! Chytím ju okolo pása, dotlačím k matracom, postrčím ju a je to. Zvalí sa na matrace ako doska. Rozopnem si opasok. Dávam si dole nohavice, trenky, všetko! A ona robí to isté.

“Tak aby si vedela...”

Ostane ležať predomnou úplne nahá.

“...všetko je to o tom, že ja ti teraz predvediem názornú ukážku toho...”

Roztiahnem jej nohy.

“...toho, ako by to celé vyzeralo!”

Už to naozaj nemôžem vydržať. Skočím na ňu. Rovno tak ako je! Na misionára! Strčím to do nej. Len tak, ako po pamäťi! Nana úplne vystrelí! Zakloní hlavu! Od bolesti! Od vzrušenia! Vykríkne! Zahryznem sa jej do krku a idem na to. Skoro ako vo filme Tisícročná včela! Už len tá slama chýba! Seriem na všetko a kufrujem hlava-nehlava! Jeb, jeb, jéb! Prederavil by som aj matrac, keby som sa netrafil. Taký som!

Ešte nám to takto občas zafunguje, ale už to tiež nie je ono. Makám ako o závod, ale vidím, že to takto nepôjde. Vytiahnem ho a otočím si ju na brucho. Pritiahnem si ju na kraj matraca, automaticky sa prehne v páse a vypučí na mňa ten zázrak. Ani dlho nerozmýšľam a vrazím ho tam ako po dialnici. Rovno na koniec sveta! Hneď ako začnem zase makať, vyrušia ma zvuky z vedľajšej izby. Sú to vzdychy, alebo sa mi to iba zdá? Musíme byť dosť hluční. Až teraz mi to trclo do hlavy. Nie sme v byte sami. Zadržím dych, aby som viac počul. Očerveniem ako rak. Neprestávam makať. Nana maká ďalej, užíva si to. Ale mňa stále vyrušujú tie zvuky. Že by na sebe lesbičky makali? Práve teraz? Pekná náhoda! Áno, teraz som započul jednu z nich. Jedna líže druhú... Asi... Zatiaľ... Možno sme ich inšpirovali. Už ich pritom vidím! Aj keď sú špatné ako noc, vrušuje ma to. Nemôžem si pomôcť! Mám ich chuť zavolať... Nech sa tu všetci pomrdáme na týchto matracoch! Pekne všetci spolu! Všetci pohromade! Teraz zase! Počujem ich... Pozriem na Nanu, tá asi nič nepočuje. Už vzdychajú naraz... Určite sa lížu navzájom. Ó Bože, poďte sem! Baby, poďte sem! Keď ich tak vidím... Keď si ich tak predstavím!... Idem na doraz!... A veru že aj z toho všetkého už budem!... To je jasná vec!... Šak už bolo aj načase!... Už som prestával vládať! Nie som žiadny športovec!

06

Sme nervózni ako malí školáci, ale musíme to urobiť. Zavrú nás do miestnosti a posadia za stôl. Pred nami sa ocitnú dvaja páni v sakách. Jeden, ten naproti mne je Jerry. Oblastný. Má na starosti niekoľko pobočiek na západe od Prahy. Má to tam všetko pod palcom. Už od pohľadu je to úlisák ako vyšitý. Za prachy by vám vylízal aj pisoár. Viem to! Vidím to na ňom! Doma má krásnu ženu a dve deti - syna a dcéru. Za chvíľu pôjdu do školy a on sa musí postarať. Jerry chodí z práce vždy uťahaný. Svojím autíčkom zaparkuje v garáži, ktorá sa mu otvorí sama a jeho žena - jeho zmaľovaná žena mu v jednej vete vysolí, čo všetko sa stalo. Dcérka kecla toto, synček kecol tamto - a jeho to naozaj zaujíma. Veď prečo nie? Má ich všetkých rád. Už ho vidím, ako tam tak predomnou sedí, hrabe sa v papieroch, pričom v hlave mu to stále šije. Myslí na to, že ho už domáca pani, jeho milovaná ženuška sexuálne nevzrušuje. Prezradilo ho to pravé obočie, s ktorým tak nechutne lomzuje. Je to hrdina, ale toto mu nezožeriem!

Prišiel na to nedávno - má len taký pocit. Ešte poriadne nevie, čo si má o tom myslieť. Keď sa so ženou brali, mal za to, že je to jeho posledná - že si už na vysokej odšukal svoje - že si chce založiť rodinu – že chce byť zajedno s okolím. Preto tá paráda. Ale teraz ho jeho žena, nech je akokoľvek krásna a elegantná, nevzruší tak ako by potreboval.

Koniec ukážky

Michal Pekár

Jerry, špinavý spôsob

Obálku navrhol: Michal Pekár

Vydal: Michal Pekár

(c) 2016

ISBN 978-80-972416-8-1

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2016

Vytvorené prostredníctvom Publico.sk

Table of Contents

Titulná strana

01

03

04

05

06

Tiráž