Monika Drahoňová

Zlatá niť

Spojenie s vesmírom je ako tenká zlatá niť, ťažko sa nadväzuje a ľahko sa trhá

Ukážka z elektronickej knihy

Poďakovanie

V prvom rade by som sa chcela poďakovať mojej skvelej kamarátke Zuzke Bediovej za to, že ma dokopala k napísaniu prvých riadkov. Rovnako moja veľká vďaka patrí mojej láske Paľkovi, výbornému manželovi a super otcovi, ktorý ma podporuje vo všetkom, čo robím. A v neposlednom rade ďakujem aj mojej kamarátke Tinke, ktorá na celom tomto projekte so mnou spolupracuje a bez nej by toto všetko neuzrelo svetlo sveta. Ďakujem za jej talent, trpezlivosť a prebdené noci pri práci. Za nekonečný zdroj inšpirácie ďakujem všetkým mojim priateľom a blízkym, s ktorými som sa pri veselých i neveselých rozhovoroch učila poznávať, aké sú ľudské vzťahy zaujímavé a rôznorodé. Taktiež ďakujem všetkým ľuďom, ktorí sa rozhodnú si to prečítať.

Ďakujem vám všetkým.

Úvod - Kde začať?

Už niekoľko rokov sa to chystám urobiť. „A je to tu! To najťažšie. Prvá veta!“ Aj v živote to tak funguje. Snívame o niečom, ale najťažšie je urobiť prvý krok. Budeme o tom rozprávať, rozmýšľať, ale urobiť rozhodnutie a skúsiť to, to nie. Je to priveľké riziko. Čo keď to nevyjde? Ani táto kniha nemusí vyjsť. Možno ju budem čítať len ja. Ale zistím to jedine tak, že ju napíšem. Rozhodla som sa, že budem šťastná tak či onak. Položím svoje srdce na papier a čo má prísť, to príde.

1. kapitola - Pozitívne myslenie

Také jednoduché! Veď myslím pozitívne a väčšina mojich kamarátov je o tom presvedčená tiež. Aj vy si to predsa myslíte. Inak by ste takéto knihy nečítali. Napríklad Tajomstvo obletelo celý svet. Jasné, urobíme pokusy, funguje to. Pravdou je, že som sa to učila asi rok, a predsa sú dni, keď to aj tak nezvládam. Ustriehnuť myšlienky typu: „Nechcem byť chorá, nechcem prísť neskoro, nechcem byť bez peňazí, nechcem ďalšie účty...“ je takmer nemožné. Napriek tomu sa to pod disciplínou dá naučiť. Teraz si hovoríš: „Veď všetky knihy hovoria o tom, len rob to, čo robíš rada, a všetko ostatné príde.“ Tak je to potom pravda. Pravda je taká, že všetko si vyžaduje určitú námahu. Nič nie je zadarmo. Keď chceš vyhrať milióny, musíš si najprv podať. Inak budeš zbytočne čakať na výhru. Keď chceš byť spisovateľom, musíš napísať knihu, a keď chceš byť pilot, musíš sa naučiť lietať. Áno, rob, čo máš rada, lebo vtedy to robíš srdcom a nemôžeš sa pomýliť, ale aj to si vyžaduje nejakú aktivitu. Odbočila som od pozitívneho myslenia. Nebudem klamať, bolo to ťažké. Táto spoločnosť je tak plná negácií a učí nás od mala tieto programy, že nie je ľahké zo dňa na deň hovoriť: „Chcem byť zdravá, chcem veľa peňazí, chcem byť šťastná, chcem stihnúť tú schôdzku...“ A ešte ťažšie je fungovať tak, že to už mám. Ako napríklad: „mám účet plný peňazí“ keď ste v debete. Viem si predstaviť, čo si o tom myslíte. Naozaj je to však prvý krok. A tých krokov je ďalších sto. O tom je však život. Stále sa učíme a posúvame, nemá to koniec. To je povzbudzujúce, však? Ale no tak, veď to je na tom to najkrajšie. Predstavte si, že by to malo koniec. Ani vesmír ho nemá, a tým pádom ani my. Nie je to krásne? Príbeh nekončí... „A preto poďme do toho!“ Zmeníme svoje myšlienky a prerobíme ich ešte v hlave, aby vyrieknuté slová boli tie správne. Najskôr si treba premyslieť, čo vlastne chceme. (Veľmi dobre zvážiť, či to určite chceme.) A správnymi slovami si to aj objednať. Prečo správne slová? Lebo Peťo, ten neskutočný záletník, ktorý nemá zmysel pre rodinu, sa nezmení. Márne si to budeme želať. Stačí zadať, aby nám vesmír posunul verného partnera, s ktorým budeme šťastní, lebo je rodinne založený, tolerantný, trpezlivý a nezúri, keď nás prepadne nakupovanie alebo si zabudneme doma mobil a on sa musí s autom otočiť a vrátiť sa domov. Že taký neexistuje? Mám ho doma. A to len vďaka tomu, že som mu v mojich želaniach nedala meno. Ešte som ho vtedy nepoznala. Bola som 18 rokov práve s takým Peťom. Našťastie som volila správne slová. Pozor na želania. Niekedy nevieme, čo je pre nás najlepšie a zbytočne si ubližujeme. Najistejšie sú želania typu: „Chcem rodinný dom za sumu, akú si môžem dovoliť, chcem, aby sa mne a mojej rodine páčil a cítili sme sa v ňom dobre a boli v ňom šťastní.“ Potom sa už len spoľahnúť, že k nám nejakou cestou príde. Neriešme ako, lebo brzdíme vesmír. Už len sledujem znamenia, napríklad: stretnete kamaráta, ktorý vás „náhodou“ zoznámi s kamarátkou, s ktorou je na obede, prisadnete si, začnete sa baviť, čo je nové, vy poviete, že by ste chceli dom, ale máte obmedzené prostriedky, a tá jeho kamarátka povie, že je realitná maklérka a má presne to, čo hľadáte. Náhoda? Nie, tá neexistuje. To je vesmír, keď ho necháte pracovať. Je to tak so všetkým. „Urobte veci tak, ako najlepšie viete, a čo sa stane potom, o to sa nestarajte,“ - hovorí Tulku Láma a ja s ním súhlasím. To je náš najväčší problém. Nad všetkým chceme mať kontrolu. Stále plánujeme, riešime a ten hore sa na nás dobre baví. Netušíme, aké skúšky ešte musíme ustáť, kým to príde. Zbytočne budeme tlačiť na pílu. Všetko má svoje božské načasovanie. Vieme to, napriek tomu sa o to plánovanie stále pokúšame. Namiesto toho, aby sme boli tu a teraz. Lebo čo bolo včera alebo čo bude zajtra, je jedno. To jedno už bolo, a to druhé len bude. A práve tým, aký si spravíme dnešok, sa zobudíme zajtra. Ja som dnes začala písať a poďte spolu so mnou vytvoriť zajtra. Samozrejme, vy to svoje. Tak to skúsme, dajte si na papier svoje chcem a niekam si ho odložte. Raz príde deň, kedy sa vám to chcem splní. Počet želaní nie je obmedzený. Len netlačte, prídu v správny čas. Najčastejšie keď na ne úplne zabudnete. Tak čo, skúsime to spolu? Myslím, že za pokus to stojí. Veď nemáme čo stratiť. Moje chcem je napísať túto knihu tak, aby bola úspešná. Ešte nikdy som knihu nepísala. Takže keď ju budete čítať práve vy, tak sa mi želanie splnilo a stojí za to zobrať pero, papier a napísať svoje chcem. Len tak mimochodom, píšem ju do zošita, na podnet mojej kamarátky, ktorá mi povedala: „nekecaj a začni to robiť“. Tak tu v noci sedím, bolí ma ruka a vylievam vám svoje srdce, aj keď neviem, či si to vôbec niekto prečíta. Nepoznám žiadneho vydavateľa a ani neviem, čo s tým urobím. Takže šance máme rovnaké. Keď máte v ruke pero a papier, píšete svoje chcem, tak je pre mňa česť, že práve vy čítate moju knihu a chcete so mnou prežiť váš príbeh. Ak sa vám zdám bláznivá, tak tú knihu zatvorte, lebo ešte nie ste pripravení na svoj sen. Mne to trvalo 38 rokov.

2. kapitola - Chcem!

Takže základ máme, vieme, čo chceme. Chýba nám rovnováha. Buď sa príliš tešíme, že sme urobili prvý krok, alebo aj tak neveríme, že to vyjde. Znamená to, že sme buď hore alebo dole. Nie je to ten správny pocit. Nalaďte sa na: chcem, mám objednané, ale neviem, kedy to príde. Hoďte sa na neutrál. Je to jedno. Ja tiež píšem a keď skončím, neviem, čo s tým urobím. To teraz nie je podstatné. Dôležité je uvoľniť sa, písať to, čo cítim, a mať ten pocit, že si píšem práve s vami. Že neviem, kto ste? Aj to je jedno. Ani vy neviete, kto som ja. Ale ste pre mňa nesmierne dôležití. A keď čítate moju knihu, znamená to, že to funguje mne. Tým pádom to príde aj vám. A keď si tento naškrabaný zošit o 15 rokov otvorím, prečítam sama pre seba, lebo nič iné sa s tým nebude dať urobiť, aj tak dobre, lebo som pre svoj sen niečo urobila. A možno tú knihu vydajú, keď ja tu už nebudem. Každopádne ju tvorím. Tým, že ju píšem, robím seba šťastnou a keď ňou pomôžem jednému človeku, považujem to za veľký úspech. Čiže moje chcem je formulované tak, že šťastná budem nech sa deje čokoľvek. To je presne to - nemám očakávania. Teší ma už len to, že to robím. Očakávania nám ničia život, celý život na niečo čakáme. Najprv čakáme, kedy konečne skončíme školu a začneme pracovať, potom čakáme, kedy budeme konečne robiť to, čo nás baví, potom čakáme, kedy pôjdeme na dovolenku, kedy si nájdeme partnera na celý život, kedy budeme mať deti, kedy bude leto a na ďalších milión kedy... A čo tak otázka: kedy budeme žiť? A čo tak odpoveď: teraz hneď! Mám na to jednu báseň, ktorú si opakujem už dlhé roky (autora nepoznám):

Nikdy nesmúť za ránom,

veď zajtra iné príde,

a slnko, čo dnes zapadlo,

zajtra to isté vyjde.

Vstaň, usmej sa, utri slzy z očí,

veď každým dňom sa niečo začína,

a niečo iné končí.

Teraz si skús uvedomiť, aký je tento okamih krásny. Daj si nádych a výdych, uvedom si, že si zdravý a všetko môžeš dosiahnuť. Nepodmieňuj svoje šťastie ďalšou osobou alebo nejakou vecou. Na svoje šťastie nepotrebuješ nikoho a nič, tak si ho dovoľ a vychutnaj ho do poslednej kvapky. Keď sa oslobodíš od závislosti na niekom či niečom, budeš slobodný. Nič nebudeš očakávať a tým pádom budeš vyrovnaný. Naučíš sa prijímať. To je dar tohto okamihu. Koľko ich premrháme vŕtaním sa v minulosti a plánovaním budúcnosti, ktorá bude aj tak inak? Čo tak nechať všetko tak a nechať sa unášať prúdom života, ktorý nás aj tak vyhodí na breh, keď bude ten správny čas na to, čo máme prežiť. Sledovať znamenia, ktoré nám povedia, kadiaľ ďalej.

Spojenie s vesmírom je ako tenká zlatá niť, ktorá sa ťažko nadväzuje a ľahko trhá.

Koniec ukážky

ISBN 978-80-972416-2-9

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2016

Vytvorené prostredníctvom Publico.sk

Table of Contents

Titulná strana

Poďakovanie

Úvod - Kde začať?

1. kapitola - Pozitívne myslenie

2. kapitola - Chcem!

Tiráž