M. S. Force

VALOROUS

Copyright © 2015 by HTJB, Inc.

Translation © 2016 by Andrea Vargovčíková

Jacket design © 2016 by Emil Křižka

Slovak edition © 2016 by Ikar

ISBN 978-80-551-5056-7

1. KAPITOLA

Flynn

Bola v šoku a triasla sa. Iba to vysvetľovalo meravý pohľad jej úžasných hnedých očí aj nezvyčajné mlčanie prenikajúce do špiku kostí. Najradšej by som zavolal lekára, aby jej predpísal niečo na upokojenie. Nemal som poňatia, ako inak jej pomôcť.

Priviedol som ju do svojho bytu v nádeji, že ju ochránim pred tým šialenstvom, čo sa rozpútalo. Ožili všetky moje nočné mory, ani tá najhoršia sa však nevyrovnala jej. Verejnosť sa pitvala v jej bolestnej minulosti, prišla o prácu aj o anonymitu, a to mojou vinou.

Mal som sto chutí povolať všetkých svojich ľudí do zbrane. Právnikov, novinárov, kohokoľvek, kto mi prinesie hlavu toho chlapa, čo jej ublížil. A rád by som priviedol aj Leah, lebo Natalie potrebuje kamarátku. Bál som sa ju však nechať osamote hoci iba na pár minút. Jej mlčanie ma desilo. Vzlyky som znášal lepšie, tým som aspoň rozumel.

Ale toto strašidelné ticho... Ľakalo ma.

Spomenul som si, že sa jej páčila obrovská vaňa v kúpeľni – za celých desať rokov, čo vlastním tento byt, som ju nepoužil ani raz. Nechal som Natalie schúlenú na posteli, vošiel som do kúpeľne a pustil vodu. Pod pultom som našiel penu do kúpeľa. Jedným okom som pozoroval Natalie, druhým vaňu. Napustil som ju do troch štvrtín, zastavil vodu a vrátil sa k nej.

Sadol som si na peľasť a pobozkal ju na studené líce.

„Nat, pripravil som ti kúpeľ. Zohreješ sa.“ Neprotestovala. Pomohol som jej vstať a vyzliecť sa. Odniesol som ju do kúpeľne. Pred dvoma dňami sme sa po prvý raz milovali, a predsa na tomto teraz nebolo nič sexuálne. Vložil som ju do vane plnej horúcej vody a bubliniek. Vyzliekol som si košeľu s mokrými rukávmi a sadol som si vedľa vane.

„Miláčik, budeš sa so mnou rozprávať?“

„Nie je o čom.“ Znela apaticky a nevýrazne. Slzy, ktoré jej v tichosti stekali po lícach, mi lámali srdce a narúšali pokoj. Musím jej nejako pomôcť.

„Hneď som späť.“ V izbe som pohľadal mobil a suchú košeľu. Našiel som tridsaťdva zmeškaných hovorov a štyridsaťšesť esemesiek. Všetky som ignoroval a zavolal Gabovi do Quantumu. Vedie náš BDSM klub a v New Yorku šéfuje našej ochranke.

„Flynn,“ ozval sa, „si v poriadku?“

„Zažil som aj lepšie dni. Zháňam doktora pre Natalie. Nepoznáš niekoho diskrétneho?“

„Moja sesternica je lekárka. Zavolám jej.“

„Ďakujem, Gabe.“

„Daj vedieť, ak môžem ešte niečo urobiť. Všetci ti ochotne pomôžeme.“

„Iste. Ešte raz ďakujem.“

Vrátil som sa do kúpeľne. Natalie sa od chvíle, čo som ju vložil do vane, ani nepohla. Z očí sa jej neprestajne rinuli slzy a každá jedna sa mi zarývala do srdca ako dýka.

„Flynn,“ zašepkala.

„Áno, miláčik?“ Kľakol som si k vani. „Som pri tebe. Čo potrebuješ?“

„Chce sa mi vracať.“

Schmatol som smetný kôš a priložil jej ho. Stihol som jej ešte odhrnúť dlhé tmavé vlasy. „Musím ísť po Fluff,“ lapala dych.

„Poprosím Leah, aby ju sem priviedla. Neboj sa.“ Stočil som osušku a oprel som ju o ňu ako o vankúš. Uterákom namočeným v studenej vode som jej utrel ústa a tvár. „Prinesiem ti mobil a napíšeme Leah.“

Po bledých lícach sa jej stále kotúľali slzy.

Za tridsaťtri rokov života som sa ešte necítil taký bezmocný ako teraz. Nerád som ju opúšťal čo len na minútu, aby som vybral mobil z kabelky v obývačke. „Hneď som späť, áno?“

Prikývla. Vyčerpanie a rezignácia vyžarujúce z tohto nepatrného posunku ma zrážali na kolená. To ja som na vine, ale napravím to, i keby ma to malo stáť život. Vrátil som sa s mobilom. „Naťukáš PIN kód?“

„To môžeš aj ty,“ hlesla. „Nula, jeden, jeden, osem.“ Zvláštne ma dojalo, že mi prezradila kód. Čo na to povedať? Pokiaľ ide o ňu, som chodiaca katastrofa. Naťukal som kód a vzápätí sa rozpípali prijaté esemesky a odkazy. Nevšímal som si ich a napísal Leah.

Ahoj, tu Flynn. Natalie si pýta Fluff. Nepriviedla by si ju ku mne?

Odpovedala okamžite. Som rada, že si sa ozval. Ako sa má? Samozrejme, Fluff privediem. Čokoľvek chceš.

Ďakujem. Nemá sa dobre... Fluff jej pomôže.

V ďalšej esemeske som jej poslal informácie, ako sa dostane do garáže, hoci tie nedávam len tak hocikomu. Ochranou svojho súkromia som sa však teraz nemohol zaoberať. Záležalo mi iba na Natalie.

Zacinkal výťah a znova som zaváhal. Zasa mám Natalie opustiť? „O chvíľu je tu Leah s Fluff. Idem otvoriť. Hneď sa vrátim.“

Neodpovedala. Líca jej stále zmáčali slzy, ona ich však vôbec nevnímala. Prázdny výraz jej očí mi naháňal strach.

Rozbehol som sa k výťahu. „Áno?“

„To som ja.“ Addie.

Bez váhania som stisol bzučiak a vpustil svoju vernú asistentku. O minútu vystúpila z výťahu, odložila tašku vo vstupnej hale a objala ma. „Ako ti pomôžem?“ Pracovala pre mňa päť rokov a bola mi ako mladšia sestra. Urobili by sme pre seba čokoľvek a ona to znova dokazovala.

„Ani neviem, čo teraz potrebujem.“

„Hocičo. Som tu pre vás oboch.“

„Ako si sa sem dostala tak rýchlo?“

„Hodinu po tom, ako sa to dostalo na net, som nasadla na lietadlo. Aj Liza je na ceste,“ spomenula moju hovorkyňu, „ale povedala som jej, aby dnes večer nechodila. Stačí zajtra.“

„Dobre, ďakujem. Musím ísť za Natalie. Je vo vani. Gabe sem pošle lekárku, svoju sesternicu.“

„Uvarím čaj.“

„Má rada horúcu čokoládu.“

„Tak urobím tú.“ Chytila ma za ruku. „Nie si v tom sám. Celá armáda z Quantumu volá po krvi.“

„Ďakujem, že si prišla, Addie.“

„Iba si robím svoju prácu.“

„Robíš toho oveľa viac a dobre to vieš.“

„Choď za ňou. Všetko bude v poriadku.“

Hoci ma Addino ubezpečenie uchlácholilo, stačil mi jediný pohľad na Natalinu mŕtvolne bledú tvár, mokrú od sĺz. Ešte veľa vody pretečie, kým bude znova všetko v poriadku. „Poď už von, miláčik.“ Pomohol som jej vstať a vyjsť z vane ako dieťaťu. Osušil som ju, zabalil do svojho teplého županu, vysušil jej vlasy a prečesal ich.

Celý čas mĺkvo hľadela na stenu, sotva žmurkla, dokonca i keď jej stále stekali slzy. Dočerta, kde trčí tá lekárka? „Poďme do postele.“ Ani nemrkla, keď som ju zdvihol a preniesol do postele. Prikryl som ju a sadol som si vedľa nej. Držiac ju za ruku, sám seba som sa pýtal, ako jej to ešte uľahčiť.

Addie priniesla hrnček s horúcou čokoládou, položila ho na nočný stolík a nechala nás osamote.

„Addie ti uvarila horúcu čokoládu.“

„Čo tu robí?“

Pri tej otázke sa mi uľavilo. „Pomáha nám.“

„Nemôže nič urobiť.“

Absolútna skľúčenosť v jej hlase ma zasiahla do hrude ako ďalší šíp. „Môžeme urobiť veľa a aj to urobíme, ale najprv sa postaráme o teba. Záleží najmä na tebe.“

„Čo tvoja kariéra? Čo sa hovorí...“

„Doriti aj s tým. Teraz mi je kariéra ukradnutá. Záleží mi na tebe. Milujem ťa a nepáči sa mi, že za to môžem ja.“

„Ja len... Nechápem to... Prečo? Prečo by to robil?“ Utrel som jej slzy, potláčajúc vlastné. Nepamätal som si, kedy som naposledy plakal, ale bál som sa, že ak sa rozplačem teraz, asi nikdy neprestanem. „Kto to urobil, Nat?“

„Zrejme právnik z Lincolnu. Po tom, čo sa mi stalo, som mu zaplatila majland za zmenu mena. Prečo by to robil?“

„Pre peniaze.“ Skladačka do seba pozoruhodne zapadala. „Keď ťa uvidel so mnou, zaňuchal šancu a chcel z toho vyťažiť.“

„Bola som jeho klientka,“ vzlykla. „Nesmel o mne hovoriť.“

„To si píš. Postarám sa o to, aby ho vylúčili zo zoznamu advokátov a trestne stíhali za to, čo ti vyviedol. Nehovoriac o tom, že ho zažalujeme.“

„Akoby sa to dialo znova... Je to rovnaké.“

Ako pätnásťročnú ju znásilnili a pričinením toho prekliateho advokáta z Lincolnu v Nebraske, ktorý ju zapredal za doláre – pravdepodobne za veľa dolárov –, o tom klebetí celý svet.

Zúrivosť mi takmer nedovolila dýchať. Mojou vinou ju znova prenasledovali a najradšej by som nariekal vedno s ňou. Oživil som nočnú moru, ktorú už dávno prekonala. Keby som tušil, čo spôsobím, nikdy by som sa s ňou neukázal na verejnosti.

„Nie je to tvoja chyba,“ zašepkala.

Iskrička života v inokedy rozžiarených očiach ma síce potešila, ale odmietol som sa z toho vyvliecť. „Rozhodne je to moja chyba. Videli ťa so mnou, chceli o tebe vedieť viac, preto snorili, kým nenaďabili na niekoho, komu peniaze rozviažu jazyk.“

„Neobviňujem teba. Obviňujem jeho.“

Zbožňoval som ju za to, že aj teraz si robí o mňa starosti. „Ako sa volá?“

„David Rogers. Iba on poznal obidve moje mená. Musel to byť on.“

„Nikdy si to nikomu nepovedala? Ani rodine?“ Pokrútila hlavou. „S rodinou sme sa nevideli ani neprehovorili spolu osem rokov.“

Skľúčilo ma, že celé tie roky prežila osamelá. Už však nie je sama. Rád by som poznal jej utrpenie do detailov, no teraz nebol vhodný čas na otázky. Mlčky som pri nej sedel, držal ju za ruku a ponúkal jej horúcu čokoládu, kým klopanie na dvere neohlásilo príchod lekárky.

Ešteže je to žena. A našťastie ju nezaujímalo, kto som. Sústredila sa na Natalie.

„Dobrý deň, som Janelle Richmondová.“ Tmavými vlasmi, očami aj tvárou pripomínala Gaba.

Vstal som a potriasli sme si ruky. „Ďakujem, že ste prišli.“ Natalie na mňa úzkostne pozrela. „Zavolal si lekárku?“

„Pomohlo by, keby ti predpísala niečo na upokojenie.“

„Môžem ostať s Natalie chvíľu sama?“ opýtala sa Janelle.

Nerád som odchádzal, ale podvolil som sa. „Neprekáža ti to?“ obrátil som sa na Natalie.

Schytila prikrývku. „Hádam nie.“

„Budem vedľa. Ak ma budeš potrebovať, zavolaj.“ Pobozkal som ju na čelo. Vyšiel som z izby a zavrel za sebou dvere.

Na chodbe som sa stretol s Addie. „Ako jej je?“

„Trochu lepšie.“ Prehrabol som si vlasy. „Zavoláš Emmettovi?“

„Iste.“ Z obývačky priniesla telefón. „Nech sa páči.“ Vzal som si mobil. „Emmett.“

„Ako ti pomôžem, Flynn?“ Ako právny zástupca Quantumu je Emmett Burke nielen môj kolega, ale aj priateľ. A zároveň je členom nášho tajného BDSM klubu. „Ani si nedokážem predstaviť, aký si rozrušený.“

„Rozrušenie sa zmenilo na zúrivosť. Zmenu Natalinho mena vykvákal advokát David Rogers z Lincolnu v Nebraske. Natalie tvrdí, že on jediný ju pozná pod obomi menami. Pochováme ho.“

„Spoľahni sa.“ Po odmlke pokračoval: „Flynn... viem, že ti na Natalie záleží, ale hovorí sa o tom, čo sa jej stalo... hm... priprav sa na to. Je to d-drsné, kamoš.“

Za desať rokov obchodného partnerstva a priateľstva som sebaistého Emmetta Burka ešte nepočul jachtať. To iba zväčšilo moju úzkosť. „Povedz mi to v skratke.“ Čakal som, čo povie.

V telefóne zaznel hlasný hlboký vzdych. Išlo to z neho ťažko. „Jej otec pracoval ako top asistent niekdajšieho guvernéra Nebrasky a zároveň svojho celoživotného priateľa Orena Stona. Ich rodiny si boli blízke a Natalie – vtedy April – strážila Stonove deti. Cestovala s nimi na rodinné dovolenky a u guvernéra často aj prespávala.“

Stiahlo mi žalúdok. Volala sa April...

„Stone raz zavolal Natalie na víkend, hoci jeho žena aj s deťmi boli vtedy v meste. Väznil ju celý víkend, opakovane ju znásilňoval a vyhrážal sa jej ohrozením rodiny, ak o tom niekomu povie.“

Akoby ma niekto udrel do brucha. „Prekliaty sukin syn.“

„Šla rovno na políciu.“

Zavrel som oči od úžasu nad silou a odvahou zneužitej pätnásťročnej dievčiny, ktorá mala žalúdok na to, aby potopila toho bastarda.

Emmett vypustil ďalšiu bombu. „Jej rodičia stáli na Stonovej strane.“

„Žartuješ!“

„Kiežby. Prípad sa stal celoštátnou záležitosťou. Stone si počas svojej kariéry narobil kopu nepriateľov. Preto počas procesu stálo na jej strane veľa ľudí. Podala žiadosť o oddelenie od rodičov a vyhoveli jej. Svedčila proti Stonovi a jej svedectvo spečatilo jeho osud. Odsúdili ho na dvadsaťpäť rokov väzenia. Asi štyri týždne po nastúpení do väzenia ho spoluväzeň znásilnil a zavraždil v sprche.“

Zmocnil sa ma zvrátený pocit uspokojenia z toho, že na vlastnej koži zakúsil aspoň zlomok toho, čo jej spôsobil.

„Po procese sa po nej zľahla zem. Odkedy Stona odsúdili, na internete niet o nej ani zmienky.“

„Zrejme vtedy si zmenila meno.“

„Natalie Bryantová sa prvý raz objavila o pár rokov ako prváčka na univerzite v Nebraske. Nikde sa nespomína, ako a kde strávila roky medzi procesom a univerzitou. O štyri roky ju ukončila a presťahovala sa do New Yorku, kde nastúpila ako učiteľka vo výberovej základnej škole.“

„Ako zatočíme s Rogersom?“

„Och, poriadne. Zavolám do nebraskej advokátskej komory, pripravíme občianskoprávnu žalobu a dotiahneme to na obvinenie z trestného činu. Ešte oľutuje, že si s ňou aj s tebou začal.“

„Nech podnikneme čokoľvek, už to pre ňu nemôže byť horšie, než je.“

„Nerád to hovorím, ale zrejme to bude ešte horšie.“

Z tej myšlienky mi prišlo zle. Oprel som sa o stenu a zavrel oči, ktoré sa mi naplnili slzami. Detaily o tom, čo sa Natalie stalo, mnou otriasli. Ovládol ma zmätok. „Chcem ju ochrániť, ale neviem ako.“

„Najdôležitejšie bude obmedziť jej prístup na internet a k televízoru. Ona vie, čo sa stalo. Nemusí byť svedkom toho, ako sa to znova odohráva pred očami celého sveta. Hovoril som s Lizou. Postaráme sa o to. Ty sa staraj o ňu a pokús sa neznepokojovať sa. O pár dní to pominie.“

Možno, ale bude Natalie znova radostná a príjemná ako predtým, čo sa jej život a bolestná minulosť ocitli na titulkách po celom svete?

Otvorili sa dvere do spálne. Rozlúčil som sa s Emmettom. „Zajtra ti zavolám.“

„Ešte to preberieme.“

Skryl som si Addin mobil do vrecka. „Ako sa má?“

„Súhlasila s tým, aby som vám povedala, že je v šoku. Prejavuje sa to i fyzicky, preto sa trasie a plače. Dala som jej veľmi mierne sedatívum, aby si odpočinula.“ Podala mi vizitku. „Ak bude stále pociťovať úzkosť alebo bude mať problém zaspať, zajtra mi zavolajte a pošlem vám recept.“

„Je... Bude v poriadku?“

„Časom, ale chvíľu potrvá, kým to všetko spracuje. Musíte byť vskutku trpezlivý a dovoliť jej vyrovnať sa s tým po svojom.“

Trpezlivosť nie je moja silná stránka, ale kvôli Natalie sa stanem tým najtrpezlivejším mužom na svete.

„Zavolajte mi, ak budete potrebovať moju pomoc.“

„Ďakujem, že ste prišli.“

„To je samozrejmosť. Gabe o vás a o ostatných z Quantumu veľmi pekne hovorí. Viem, čo pre neho znamenáte.“

„On je isto jeden z tých dobrých.“

„Nemusíte ma vyprevádzať. Choďte za Natalie.“

„Ešte raz vďaka.“ Vošiel som do spálne. Prenikalo do nej iba svetlo z kúpeľne. Natalie mala zavreté oči, ale líca stále mokré od sĺz. Otvorila ich, keď som sa blížil k posteli. Dokonca aj uprostred beznádeje som vnímal spojenie, ktoré nás k sebe ťahalo od nášho zoznámenia. A teraz jej zničilo život.

„Prinesiem ti niečo?“

Pokrútila hlavou. „Budeš... Môžeš...“

„Čo, miláčik? Čokoľvek.“

„Budeš ma držať?“ zavzlykala. „Prosím?“

„Nič by som nerobil radšej.“ Plný vďaky – a pokory –, že aj po tom, čo sa to kvôli mne pokašľalo, ma stále chce pri sebe, som si vyzliekol košeľu a džínsy, odhodil ich na kôpku pri posteli a ľahol si k nej.

So zmučeným vzdychom sa mi schúlila do náručia a pritisla si tvár na moju hruď.

Oči mi naplnili slzy a stekali mi po tvári. Neunesiem jej bolesť. Akoby mi niekto kúskoval srdce nožom. „Je to v poriadku, zlatko. Som pri tebe a všetko bude v poriadku. Určite.“

Pohladil som ju po chrbte. Od vzlykov sa jej chveli plecia. „Každý sa to dozvie,“ hlesla nečujne. „Celý svet sa dozvie, čo sa mi stalo.“

„Dozvie sa i to, že si to prežila a darilo sa ti. Aj to sa všetci dozvedia.“

„Nechcela som, aby to niekto vedel. Nechcela som, aby si sa to dozvedel ty.“

„Zlatko, moje city k tebe nezmení nič. Teraz ťa dokonca milujem ešte väčšmi než dnes ráno. A to som považoval za nemožné.“

„Je to ponižujúce.“

„Spomínaš si, čo si mi raz povedala? Až po rokoch terapie si si uvedomila, že to, čo niekto urobil tebe, nebola tvoja chyba. Teraz je to rovnaké. Neurobila si to ty, ale niekto iný a my sa postaráme o to, aby za to zaplatil. To ti sľubujem.“

„No a čo, že zaplatí? Aj tak to všetci vedia. Ty to vieš.“

„Natalie, miláčik, pre mňa sa tým nič nemení. Tisíckrát by som si vybral teba. Ba miliónkrát.“

Zaborila mi tvár do krku a ja som si ju privinul. Takto sme ostali, kým jej vzlyky nezoslabli a kým sa na chodbe nerozľahol známy štekot.

„Fluff!“

Vzrušenie v jej hlase ma naplnilo nádejou. „Ostaň tu. Privediem ju.“ Pobozkal som ju na čelo a vstal z postele. Rýchlo som si natiahol džínsy a otvoril dvere Leah a Addie, ktoré sa práve chystali zaklopať.

Fluff ma zbadala a vycerila na mňa všetkých desať zubov, ktoré jej v štrnásťročnej papuli ešte ostali.

„Fluff,“ zavolala ju Natalie. „Poď k mame.“

Malá biela chlpatá guľa vystrelila a skočila na posteľ.

„Ďakujem, Leah.“ Natalina spolubývajúca neúspešne odvracala zrak od mojej holej hrude.

„Hm, iste. Mohla by som vidieť Nat? Iba na minútu.“

„Samozrejme. Poď ďalej.“ Odstúpil som, aby vošla.

„Máš v posteli psa,“ podpichla ma Addie zľahka.

„Vyzerá to tak.“ Aj stádo slonov by mi mohlo vtrhnúť do spálne, ak by to urobilo Natalie šťastnou. „Nemám šťastie, že Fluff je imúnna proti môjmu šarmu?“

Addie potlačila smiech. „Že by si napokon narazil na jedinú ženu, ktorej Flynn Godfrey nevyrazil dych?“

„Zrejme. V deň, keď som spoznal Natalie, ma dokonca pohrýzla do krvi.“

„Počula som.“

„Hayden zas o mne klebetil, čo?“

„Svoje zdroje neprezrádzam.“

Môj najlepší kamarát a obchodný partner je zbláznený do Addie, hoci si to nepripúšťa. Podozrievam ich, že príťažlivosť je vzájomná, ale Addie o ňom mlčí ako ryba a ja sa nepýtam.

Prehrabával som si vlasy, kým mi nestáli dupkom. „Addie, čo mám robiť? Som v koncoch.“

„Stoj pri nej. Potrebuje vedieť, že pre to, čo sa dnes ráno stalo, sa u teba nič nezmenilo.“

„To som jej už povedal. Asi mi neverí.“

„Opakuj jej to, kým o tom neprestane pochybovať.“

„Nečakal som, že sa takto raz budem kvôli niekomu cítiť.“

Addie sa pri mojom priznaní usmiala. „Stáva sa to aj tým najlepším.“

„Nemôžem ju stratiť. Jednoducho nemôžem.“

„Ani nestratíš. Keď sa prach usadí, a to sa stane, spomenie si, že si stál pri nej. Na tom záleží.“

Ocenil som Addino ubezpečovanie. Kiežby som si aj ja bol istý, že nás to nijako nepoznamená. Kedy ma obviní z toho, že som ju zničil?

2. KAPITOLA

Natalie

Občas som rozmýšľala, čo by sa stalo, keby som odkryla svoje tajomstvá, ale na také náhle a násilné strhnutie chrasty z rany som sa nepripravila.

Znova som sa cítila zneužitá.

Fluff okamžite prešla do opatrovateľského módu a oblizovala mi slzy tak ako na začiatku niekdajšej dlhej nočnej mory. Rada som videla svoju kamarátku a spolubývajúcu Leah, ale ona zrejme nemala ani poňatia, čo mi povedať.

„Ja... hm, všetci sú naštvaní na pani Heffernanovú za to, že ťa vyhodila,“ ozvala sa Leah. „Stále mi chodia esemesky zo školy. Sue dokonca pohrozila, že odíde, ak ťa nevezmú späť.“ Asistentka Sue je vedúca kancelárie na Emerson School, kde s Leah prvý rok učíme.

Teda ja som učila, kým ma nevyhodili za to, že som klamala pri previerke osobných údajov a vyvolala v škole rozruch. Akoby som ja pozvala zástup novinárov, ktorí obkľúčili školu, celá nedočkavá, že budú svedkami môjho poníženia.

„Viem, že o tom nechceš hovoriť a rešpektujem to,“ zaváhala Leah, „ale veľmi ma mrzí, že som sa ti veľakrát posmievala za cnosť. Nat, nevedela som to.“

Hlas sa jej zlomil a slzy mala na krajíčku.

Chytila som ju za ruku. „Prosím, neospravedlňuj sa. Nevedela si to, lebo som ti to nepovedala, ani nikomu inému. Chcela som zabudnúť, že sa to vôbec stalo, ale dnes som zistila, ako ľahko ma minulosť dostihne.“

„Flynna to asi zobralo.“

„Obviňuje sa. Ale nie je to jeho chyba.“

„Vidíš, a on si to predsa myslí. Kým si ho nespoznala, nikto sa o tvoju minulosť nezaujímal.“

„Aj tak to nie je jeho chyba. Rozrušilo ho to takmer tak ako mňa.“

„Čo keby si mu stále opakovala, že ho neobviňuješ?“ Bola som taká unavená. Nech mi lekárka dala čokoľvek, začínalo to účinkovať. Len s námahou som udržala oči otvorené.

„Pôjdem a nechám ťa spať. Zavolám ti zajtra?“

„Áno.“ Stisla som jej ruku. „Ďakujem, že si priviedla Fluff.“

„Rada ti pomôžem.“

„Leah...“ Sťažka som nadvihla viečka a pozrela na ňu.

„Si tá najlepšia kamoška, odkedy sa mi život rozpadol. Chcem ti za to poďakovať.“

„Bože, Nat. Som hrozná kamoška, stále som na teba tlačila, aby si vyšla zo svojej komfortnej zóny...“

„Nie, bola si úžasná a väčšina toho, čo si povedala, je pravda. Napriek rozdielom sme skutočné kamarátky. Nemáš poňatia, ako som zbožňovala náš normálny, jednotvárny život.“

Leah si utrela slzy. „Asi sa do nášho bytu nevrátiš, však?“

„Netuším, čo urobím. Všetko je zmätené. Neviem, ako bez práce zaplatím nájomné.“

„Nájomné máte obe zaplatené do konca roka,“ ozval sa Flynn stojaci vo dverách. „Kým sa to neupokojí, Leah bude strážiť ochranka.“

Neverila som vlastným ušiam. „Ty... ty si zaplatil naše nájomné na celý rok?“

„Áno, a nehovor mi, že som to nemal robiť. Nič z tohto by sa nestalo, keby si ma nestretla. Zaplatiť nájomné a uľahčiť vám situáciu je to najmenej, čo môžem urobiť, vzhľadom na problém, ktorý som spôsobil.“

Načiahla som za ním ruku. „Poď sem.“

Leah vstala a urobila miesto Flynnovi. Sadol si ku mne na posteľ.

„Nie je to tvoja chyba. Ty si to neurobil.“

Leah si odkašľala. „Ja, ach, pôjdem a nechám vás osamote. Zavolám ti zajtra?“

„Hej. Ak stretneš moje deti... povedz im, že ich ľúbim.“ Pomyslenie na to, že ich už nikdy neuvidím, bolo v tomto katastrofálnom dni najhoršie.

„Iste. A vezmem ti veci z triedy.“ Zberala sa na odchod, ale otočila sa. „Dôvod, prečo ťa vyhodila, je na súdny spor. Nemala na to právo.“

„Ver mi,“ ubezpečil ju Flynn, „posuniem to svojim právnikom. Ak sa dá vrátiť Natalie prácu, dostane ju späť.“

„Dobre. Skús si pospať. Porozprávame sa zajtra.“

„Ešte raz vďaka, že si priviedla Fluff.“ Pri zvuku svojho mena zdvihla moja milovaná chlpatá guľôčka hlavu a skontrolovala, čo sa deje. Potom znova spokojne odfukovala v mojom náručí.

Po odchode Leah som sa sústredila opäť na Flynna.

„Ďakujem, že tu môže Fluff byť.“

„Môžeš mať, čo len chceš. To nevieš?“

„Aj tak... Nie je k tebe prívetivá a teraz je navyše v tvojej posteli.“

„Aj s tebou. Ak mám s dobrým prijať aj zlé...“

Napriek pokusu o humor vyzeral smutný a zničený. Nepáčilo sa mi, že kvôli mne. Chytila som ho za ruku a preplietla si prsty s jeho. „Nie je to také zlé ako vtedy.“

„Čo nie je také zlé?“

„Všetko. Keď sa mi naposledy otriasol život v základoch, bola som na to sama. Teraz mám teba a Leah, Addie a všetkých, ktorí nám pomáhajú.“

„Sama rozhodne nie si,“ vyhlásil drsne. V hnedých očiach mu žiarila láska a sila. „Vraždil by som pre teba, Natalie.“

„Prosím, to nerob. Potrebujem ťa pri sebe, nie po uši v problémoch.“

Priložil si naše spojené ruky k perám a prešiel mi nimi po hánkach. Páčil sa mi dotyk jeho strniska na pokožke. Bol taký rozhodný a nádherný. Staral sa o mňa a dokazoval mi, ako veľmi ma miluje.

„Ľahni si ku mne.“

Fluff varovne zavrčala. Proti svojej vôli som sa na nej zasmiala.

„Rád počujem tvoj smiech.“

Presunula som Fluff nabok. „Už je to bezpečné.“ Flynn prešiel na druhú stranu, vyzliekol si džínsy a ľahol si.

Pritúlil sa ku mne a Fluff sa zúrivo rozštekala. Vybuchla som do nekontrolovateľného smiechu. Vzápätí som sa rozplakala. Spomenula som si, že zajtra nemám kam ísť, moji žiaci nepochopia, prečo ich už neučím, celý svet sa babre v mojej nechutnej minulosti a do toho marazmu zaťahujú aj Flynnovo meno.

„Nat,“ vzdychol Flynn. „Poď ku mne.“

Nechala som Fluff napospas jej zúrivosti a otočila sa k Flynnovi. I keď Fluff mám rada, uprednostnila som Flynnovo upokojovanie. Objal ma a ja som sa mu uvelebila v náručí.

Zrazu sa prudko mykol a vykríkol od bolesti. „Doriti!“

„Čo sa stalo?“

„Pohrýzla ma. Už zasa.“ Ukázal mi červené stopy na ruke. Našťastie, zaobišlo sa to bez krvi.

„Fluff! Nie! Nehryz!“ Sadla som si a tomu malému zanovitému tvorovi pohrozila: „Nie, nie!“ Pohľadom mi vravela, že ju to ani trocha nemrzí a ak sa jej naskytne príležitosť, zopakuje to. „Tak ma to mrzí,“ ospravedlnila som sa Flynnovi. Smial sa.

„Čo je také smiešne?“

„Ten jej výraz ,mám ťa v paži‘.“

Presné zhodnotenie rozosmialo aj mňa. „Je príšerná! Nemal by si sa báť uhryznutia vo vlastnej posteli.“

„Ak k tomu môžem niečo povedať...“

„Flynn! Myslím to vážne. Nie je pod kontrolou.“

„Chráni ťa. To rešpektujem.“ Natiahol ku mne ruky.

„Poď sem.“

Ukázala som prstom na Fluff a čo najprísnejšie som jej dohovárala: „Nehryz. Ani nič podobné.“

„Práve si ma neuveriteľne vzrušila. Pokarháš raz aj mňa?“ Jeho zľahčenie ma rozveselilo a na chvíľu som zabudla na zlý sen, na ktorý sa zmenil môj život.

V jeho náručí som sa pokúsila vyriešiť zmätok v sebe, aby som si mohla oddýchnuť. Za posledných pár dní sa jeho vôňa stala pre mňa vôňou domova. Hlavu som si najradšej opierala o jeho hruď a v jeho náručí som našla šťastný prístav. Vďaka nemu som sa dokonca aj uprostred najhoršej nočnej mory cítila v bezpečí a milovaná.

Premáhal ma útlm z liekov, ale nemohla som zaspať, kým mu neopíšem svoje pocity. „Flynn?“

„Áno, miláčik?“

„Chcem, aby si vedel... Dlho som sa bála, že sa toto stane. Ani si nepamätám, kedy som sa nebála. Ale teraz som s tebou... Prišla by som o rozum, ak by si ma neuistil, že to prejde.“

„Prejde to. Určite. Netráp sa. Zavri oči a spi. Ostanem pri tebe.“

Chcela som sa s ním rozprávať. Byť s ním. Ale už som viac nedokázala odolávať účinku lieku. „Milujem ťa,“ zašepkala som.

„Aj ja teba. Nadovšetko.“

Flynn

Rád by som toho bastarda našiel a vlastnými rukami ho zniesol zo sveta, ale predtým by si ešte poriadne vytrpel. Zúril som a nevedel, čo s tým. S Natalie v náručí a s jej divokým psom po boku mi však neostávalo nič iné, iba soptiť.

Väčšinu noci som prebdel s myšlienkami na to, čo podniknúť. Môj unavený mozog neskôr už nezniesol ani sekundu rozmýšľania o pekle, ktoré som na milovanú ženu zoslal. V mysli som zablúdil k spoločne strávenému času. K prvému osudového stretnutiu v Greenwich Village až po víkend v Los Angeles. Celé to obdobie bolo smršť romantiky, vášne a túžby.

Nečakal som, že sa takto zamilujem. Po rozvode som bol šťastný, no stal sa zo mňa otupený, cynický plejboj, ktorý zaobchádzal so ženami tak ako iní muži s pivom. Veľa som pracoval a ešte viac preťahoval – tak veľa a tak často, ako sa len dalo. Víkendy v klube Quantumu boli mojou odmenou za ťažkú prácu. BDSM klub, ktorý som založil so svojimi štyrmi najbližšími priateľmi a kolegami, bol stredobodom môjho života, kým som nestretol Natalie a neusúdil, že ju potrebujem viac ako svoj životný štýl.

Minulý víkend sa mi zdôverila, že bola znásilnená. Pochopil som, že nedostanem šancu predstaviť jej svoju dominantnú stránku. Preto som sa ocitol pred voľbou – buď ona, alebo môj životný štýl. Vybral som si ju. Vždy by som si vybral ju. Natalie potrebujem viac. Aké jednoduché.

Ona stelesňuje všetko, o čom som ani nevedel, že to potrebujem, kým do mňa doslova nenarazila a neprevrátila mi život hore nohami. A teraz som jej na revanš zničil život, ktorý si sama horko-ťažko vybudovala.

Vyšlo slnko a ja som nebol o nič múdrejší. Stále som netušil, ako ďalej. Natalie zrejme ešte spala, ale ja som musel niečo podniknúť – čokoľvek. Vstal som, osprchoval sa a obliekol si tepláky a tričko.

Addie, ktorá prespala na pohovke v pracovni, sa už zobudila a uvarila kávu. Podala mi hrnček so smotanou a s trochou cukru, presne tak, ako to mám rád. „Toto musíš vidieť.“ Podala mi svoj mobil.

Bál som sa aj pozrieť. „Dúfam, že cez noc to nenadobudlo obludné rozmery.“

„Len si to prečítaj.“

Bol to tweet od môjho najlepšieho kamaráta a obchodného partnera Haydena Rotha. Do niektorých vecí nemáme právo strkať nos. TímNatalie Nestrkať nos.

Jeho gesto ma neuveriteľne dojalo. Nebol Nataliným fanúšikom a neschvaľoval mi vzťah so ženou, ktorej životný štýl je iný než môj. Bol pri tom, keď sa mi rozpadlo manželstvo. Bývalá žena zistila, čo jej „zvrátený“ manžel v sexe uprednostňuje, a pomstila sa mu tým, že sa vyspala s režisérom. Nedopadlo to dobre a ja som sa odvtedy záväzkom vyhýbal.

Až doteraz. Kým som nespoznal Natalie.

„Klikni na hashtag,“ nabádala ma Addie. „Je toho viac.“ Od blízkej kamarátky Marlowe: Mám vás rada a objímam vás, moji drahí priatelia @FlynnGodfrey a Natalie.

TímNatalie Nestrkať nos.

Od sestry Ellie: Veľa lásky @FlynnoviGodfreymu a jeho drahej Natalie. TímNatalie Nestrkať nos.

Od kolegu Jaspera Autryho: Prekliati paparacovia prekročili hranicu. DORITI aj s nimi! TímNatalie Nestrkať nos.

Ďalší kolega Kristian Bowen tweetol: Je nehorázne takto ubližovať niekomu, kto už raz bol obeťou. Stačilo! TímNatalie Nestrkať nos.

Prejavy podpory od rodiny a priateľov ma dojali. Aj mnoho neznámych ľudí obviňovalo médiá, že zverejnením informácií z Natalinej minulosti zašli priďaleko.

„Ľudia sú naštvaní,“ usúdila Addie. „TímNatalie je v kurze.“

„To je dobre. Mali by byť naštvaní. Toto celé je ohavné.“

„Včera v noci volal Emmett. Hovoril s právnym zástupcom Natalinej školy. Nemá dobré správy. V jej zmluve stojí, že ju môžu kedykoľvek prepustiť ,z nejakého dôvodu‘ a nedá sa proti tomu odvolať.“

„Žartuješ.“

„Kiežby. Včera som vám to radšej nehovorila.“

„A čo uvádzajú ako takzvaný dôvod?“

„Teoreticky, klamala pri previerke osobných údajov, že nikdy nebola známa pod iným menom.“

„Ale mala na to dobrý dôvod!“

„Ty aj ja to vieme, a podľa Emmetta to uznal aj ich právnik, ale riaditeľka nie je ochotná ustúpiť.“

„Došľaka, tomu neverím. Natalie mi to nikdy neodpustí.“

„Flynn... no tak. Ona vie, že ty za to nemôžeš.“

„Akože za to nemôžem? Keby som ju nevzal na Glóbusy, nič by sa nestalo.“

„Vedel si o tom, čo sa jej stalo?“

Pokrútil som hlavou. „Iba to, že ako tínedžerku ju niekto znásilnil, ale nič viac.“

„Ako si ju teda mohol ochrániť pred niečím, o čom si ani nevedel?“ Nestihol som ani odpovedať. Pokračovala:

„Nemohol si. Nie je to tvoja chyba. Je to chyba muža, ktorý ju znásilnil. Je to chyba človeka, čo ju zapredal za prachy. Nie tvoja.“

„Mal by si ju počúvať, Flynn,“ ozvala sa Natalie spoza mňa.

Otočil som sa. Stála tu v mojom župane s Fluff pritisnutou na hrudi. Tvár mala nezvyčajne bledú a pod očami tmavé kruhy, ktoré hyzdili inak bezchybný výzor. „Ahoj, miláčik.“ Natiahol som k nej ruku.

Podišla ku mne. „Addie má pravdu. Nie je to tvoja chyba. Minulý týždeň som šla s tebou s vedomím, že riskujem. Verila som niekomu, kto si to nezaslúžil. Ak by si robil svoju prácu a držal jazyk za zubami, nič by sa nestalo.“

„Čo keby som šla s Fluff von?“ navrhla Addie.

„Ďakujem, Addie.“ Natalie pripla Fluff na vôdzku a vzala aj pár jej hračiek.

Našťastie, Fluff zrejme neprekážalo, že odchádza s niekým iným, nie s milovanou Natalie. Vďačne som sa na Addie usmial. Ísť von so psom mojej priateľky rozhodne nemá v náplni práce.

„Ak by ťa nevideli so mnou,“ povedal som Natalie, keď sme osameli, „jeho informácie by boli bezcenné.“

„Opakujem, ty za to nemôžeš. Minulý týždeň som na internete vyhľadala svoje meno a nenašla som nijakú zmienku okrem toho, na akej univerzite som študovala a kde pracujem. Preto som si bola istá, že sa môžem s tebou ukázať na verejnosti.“ Prešla ku mne a položila mi ruky na hruď. „Nie je to tvoja chyba. Povedz to.“

Nasilu som sa usmial. „Nie je to tvoja chyba.“

„Flynn...“

S povzdychom som vyslovil to, čo chcela počuť. „Nie je to moja chyba.“

„Opakuj si to, kým tomu neuveríš.“ Natalie sa postavila na špičky a pobozkala ma. „Nevymenila by som ani minútu nášho skvelého víkendu. Bol to najkrajší zážitok v mojom živote.“

Objal som ju a pritiahol si ju. „Aj pre mňa, miláčik, a výhra Glóbusu bola to najmenej.“ Akoby som vyhral najvýznamnejšiu cenu v kariére a po prvý raz sa miloval s Natalie pred mesiacmi, nie iba pred pár dňami. Chvíľu som si vychutnával jej objatie. Potom som sa odtiahol, aby som videl do jej nádhernej tváre. „Vyzeráš o čosi lepšie.“

Pokrčila plecami. „Hádam áno.“

„Hayden založil na Twitteri hashtag TímNatalie.“

„Ale čo? Naozaj?“

„Hej. Podpora je úžasná. Všetci sú naštvaní.“

„Je to od neho milé, zvlášť preto, lebo ma nemá veľmi v láske.“

„To nie je pravda. Nepozná ťa. V deň, keď sme sa zoznámili, ste vy dvaja začali. Zmení sa to, keď sa spoznáte.“ Vyzerala oveľa lepšie než včera, preto som váhal, či ju oboznámiť s informáciami o jej práci od Emmetta.

Ako vždy, vycítila to. „Tak už to povedz.“

„Môj právnik sa pozrel na tvoju situáciu v škole.“

„A...“

„Zmluva je pomerne nepriestrelná. Môžu ťa vyhodiť ,z nejakého dôvodu‘. Nestanovuje konkrétne z akého. Zjavne je to na uvážení riaditeľky.“

„Takže chladná pani Heffernanová sa ma môže bez problémov zbaviť a ja s tým nič nenarobím.“

„V podstate áno.“ Dával som si pozor na jazyk, aby som ju znova nerozrušil. „Vedela si o tom pri podpisovaní zmluvy?“

Hryzla si do spodnej pery a prikývla. „Nikdy mi nenapadlo, že jej dám dôvod na prepustenie.“ Oči sa jej zaliali slzami. „Deti mi budú chýbať.“

Utrel som jej slzy. Čosi mi zišlo na um, no budem potrebovať mobil. „Čo povieš na kávu?“

„Dám si, ďakujem.“ Pripravil som jej kávu presne takú, akú mám rád aj ja. Čo sa týka jedla a nápojov, je to jedna z mnohých vecí, čo máme spoločné. „Čo teraz? Všetci ma poznajú, nemám prácu a nemôžem ísť k sebe do bytu, lebo ho obkľúčili novinári.“

„Mám nápad.“

„Počúvam.“

„Vráťme sa do L. A., a kým sa to neupokojí, užívajme si pláž.“

„To myslíš vážne?“

„Smrteľne vážne. Hayden má v Malibu dom neďaleko Marlowinho. Určite môžeme byť uňho tak dlho, ako budeme potrebovať. Tam nás nikto nebude hľadať.“

„Jednoducho nasadneme do lietadla a pôjdeme do Kalifornie?“

„Prečo nie? Tu sa von nedostaneme. Tam si aspoň užijeme pláž a budeme sa vyhrievať na slnku.“

„Je čudné nemať kde byť.“

„Viem, miláčik. Urobím čokoľvek, čo budeš chcieť. Je to úplne na tebe.“

Letmo na mňa pozrela. Jej hnedé oči ma ohromovali ako vždy. „Môžem vziať Fluff?“

„Samozrejme.“

„To je od teba veľmi pekné, zvlášť po tom, čo ťa pohrýzla v tvojej vlastnej posteli.“

„Nebojím sa jej.“ Položil som jej ruky na plecia a zadíval sa jej priamo do očí. „Naozaj ma desí iba to, že ťa stratím vo chvíli, keď som ťa našiel.“

„Nestratíš ma, Flynn. Nezabudni, to ty sa obviňuješ. Ja nie.“

Plný vďaky som si oprel čelo o jej. „Takže L. A. Áno?“

„Áno, poďme tam.“

Table of Contents

Start

1. KAPITOLA

2. KAPITOLA