Přeložila:

DANA ŠIMONOVÁ

Sabrina Jeffries: Studie svádění

Vydání první

Copyright © 2016 by Deborah Gonzales

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2016 jako svou 2048. publikaci

Přeloženo z anglického originálu The Study of Seduction vydaného

nakladatelstvím Pocket Books, an Imprint of Simon & Schuster, Inc.,

New York v roce 2016

Český překlad © 2016 Dana Šimonová

Odpovědná redaktorka Stanislava Moravcová

Korektorka Zdeňka Grigarová

Ilustrace na přebalu © 2016 Jon Paul

Přebal a vazba © 2016 Ricardo a Baronet

Sazba a grafická úprava Ricardo, Sázavská 19, Praha 2

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-0473-1 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-0474-8 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2016

Sabrina Jeffries

Studie svádění

Věnování

manželovi Renemu, který se tak podobá Edwinovi, jak jen se jeden člověk může podobat druhému, avšak bez jeho znalostí matematiky a technických dovedností.

A Becky Timlinové a Kim Hamové, jejichž podpora navzdory mnoha výzvám tohoto roku pro mě znamenala celý svět. Obě jste senzační!

Poděkování

Velký dík mé sexuologické poradkyni MUDr. Emily Nagoski, jejíž přínos k mým charakterům a informace o ženské sexualitě byly neocenitelné. Jakékoli chyby v této knize padají na mou hlavu.

1. kapitola

Londýn

Duben 1830

„Zatraceně, ty jsi přišel o rozum!“

Když se všichni členové v čítárně Klubu svatého Jiří otočili a pohlédli na Edwina Barlowa, hraběte z Blakeborough, uvědomil si, jak hlasitě reagoval.

Bylo tu víc lidí než obvykle, protože začínala společenská sezona a nastával večer. Gentlemani si přišli dát pár skleniček, než se vrhnou do víru společenských radovánek.

Edwin přejel všechny uklidňujícím pohledem, po němž pokračovali v tom, čím se předtím zabývali, a Edwin znovu obrátil svou pozornost k Warrenovi Corrymu, markýzi z Knightfordu. „Tenhle tvůj plán nemůže fungovat.“

„Ale samozřejmě že může.“

Warren byl Edwinův nejlepší přítel. Vlastně jeho jediný přítel kromě sestřina nového manžela, Jeremyho Keanea. Edwin se neseznamoval snadno – nejspíš proto, že nevycházel lehce s hlupáky. A ve společnosti bylo hlupáků plno.

Právě proto Edwin, Keane a Warren založili tento klub – aby mohli oddělit hlupáky od obyčejných lidí. A aby mohli chránit ženy ze svého příbuzenstva před lovci věna, hráči, povaleči a dalšími londýnskými darebáky.

Během několika měsíců se klub rozrostl ze tří členů na třicet. Všechno to byli dobří chlapi, kteří se rádi podělili o informace, komu z jejich vrstevníků se nedá věřit ohledně žen. Až doteď si Edwin neuvědomil, kolik ženských příbuzných různých gentlemanů potřebuje ochranu před lstivými nebo dokonce přímočarými snahami o jejich nevinnost… a majetek.

Warren zjevně bral toto poslání velice vážně. Možná až příliš vážně.

„Clarissa s tím nebude nikdy souhlasit,“ opáčil Edwin.

„Nemá na výběr.“

Edwin pohlížel na Warrena přivřenýma očima. „Ty opravdu věříš, že můžeš přesvědčit svou sestřenku s ostrým jazykem, abych ji během společenské sezony všude doprovázel?“

„Jen dokud se nevrátím. A proč by ne?“ odtušil Warren, ačkoli si zhluboka zavdal brandy, jako by se jím chtěl posílit na nadcházející boj. „Nemůžeš přece říct, že tě nenávidí.“

„Ne, opravdu,“ odvětil sarkasticky Edwin. „Jenom útočí na každou mou poznámku, ignoruje mé rady a neustále si ze mě utahuje. Když jsem ji viděl naposled, nazvala mě blakeboroughským medvědem a řekla, že patřím do londýnské menažerie v Toweru, tak aby byli obyčejní lidé ušetřeni mého bručení.“

Warren se rozesmál. Když Edwin vyčítavě zvedl obočí, zamaskoval smích zakašláním. „Promiň, starý brachu. Ale musíš uznat, že je to zábavné.“

„Zdaleka ne tak zábavné, jako bude pozorování toho, jak se ji snažíš přesvědčit o tomhle,“ zabručel Edwin a znovu se usadil do křesla.

Warren mu však nedal pokoj. Ten zatracený idiot se zeptal: „Znamená to, že s tím souhlasíš?“

„To je špatný dotaz. Ona s tím nebude souhlasit.“

„Nebuď si tím tak jistý. Nesmíš brát její obvyklé výpady vůči tobě za něco víc než za normální zábavu. Ty jí dovolíš, aby ti její přehánění zalezlo pod kůži, což je pro ni pouze výzvou, aby to ještě stupňovala. Když s těmi nesmysly začne, měl bys ji prostě ignorovat.“

Ignorovat Clarissu? Nemožné. Strávil posledních několik let tím, že se neúspěšně snažil přijít na kloub tajemství lady Clarissy Lindseyové. Její pichlavý humor ho rozčiloval, provokativní úsměv rozpaloval a zastíněné oči ho strašily ve spánku. Nemohl ji ignorovat víc, než mohl ignorovat vybarvený západ slunce… nebo divokou bouři.

Donedávna se tři měsíce skrývala ve Warrenově loveckém zámečku Hatton Hall a Edwin si uvědomoval každou vteřinu její nepřítomnosti. Proto mu myšlenka, že by s ní měl trávit spoustu času, rozpálila krev.

Nikoli však očekáváním. Určitě ne. To nebylo možné.

„Tak co říkáš, starý brachu?“ Warren nespouštěl z Edwina zrak. „Potřebuju tě. Ona tě potřebuje.“

Edwin si nevšímal toho, jak se mu pulz prudce rozběhl. Clarissa nikoho nepotřebovala, a nejméně ze všch jeho. Díky svému jmění, které jí odkázal zesnulý otec, hrabě z Margrave, se nemusela vdávat kvůli lásce ani kvůli ničemu jinému. A zjevně měla jakousi pošetilou představu, že jí bude lépe bez manžela, alespoň soudě podle toho, že od svého vstupu do společnosti před sedmi lety odmítla už desítky nabídek k sňatku.

Muži však nepadali za oběť jejímu kouzlu jen kvůli jmění. Líbil se jim její ostrý vtip a nespoutaná osobnost i schopnost muže přitahovat a zároveň je odkazovat do příslušných mezí. Přitahovala je její úchvatná krása. Byla světlovlasá, zelenooká, s porcelánovou pletí miláčka společnosti a velice dobře to věděla.

Proto by docela uvítal, kdyby viděl, jak se ji Warren snaží přesvědčit, že by se měla nechat doprovázet po městě takovým zachmuřeným mrzoutem, jakým byl on. „Za předpokladu, že bychom oba souhlasili s tím nesmyslem – jak dlouho bych ji měl na krku?“

„Nemělo by to trvat déle než měsíc. Ať mi to však zabere jakoukoli dobu, nemůžu nechat jejího bratra Nialla trčet v Portugalsku, když je tam teď tolik neklidu.“

„Předpokládám, že už slyšela, proč odjíždíš.“

„Vlastně ne. Ještě neví o jeho dopisu, který na mě čekal, když jsme přijeli ze Shropshiru do Londýna na společenskou sezonu. Chtěl jsem se nejdřív ujistit, že budeš souhlasit s tím, že na ni dáš pozor, ještě než jí to řeknu. Jakmile však zjistí, že se jedná o Nialla, bude sama chtít, abych se tam vydal, a uvědomí si, že to nemůžu udělat, dokud si nebudu jistý, že ona bude v bezpečí.“

„Kvůli tomu chlapovi Durandovi.“ To byl koneckonců hlavní důvod pro šarádu, se kterou na něj Warren přišel.

Warren zaťal čelist. „Kvůli hraběti Geraudu Durandovi, ano.“

Edwin si v křesle poposedl a bubnoval prsty o stehno. „Pokud to mám udělat, měl bys mi raději říct o tom Francouzovi všechno, co víš.“

„Ty ses s ním ještě nepotkal?“

Edwin zvedl jedno obočí.

„Dobrá, nepohybuje se zrovna mezi tvými známými. Ale určitě už jsi o něm slyšel.“

„Je to poskok francouzského velvyslance.“

„Kdyby to byl poskok, nebyly by s ním takové problémy. Ale on je velvyslancův první tajemník. A protože se velvyslanec musel po Vánocích vrátit do Francie, Durand nyní vede velvyslanectví jako chargé d’affaires. Díky tomu má značnou moc.“

„Tak co potom chce dělat s Clarissou?“

„Chce ji za manželku. Požádal ji už před několika měsíci v Bathu o ruku.“

To Edwina ohromilo. Warren zpočátku popisoval Duranda jako ctitele, který ji pouze otravoval.

Edwina sice nepřekvapovalo, že někdo toužil po Clarisse až k nepříčetnosti. To se stávalo mnoha mužům. Ale muži pracující v diplomacii obvykle dávali přednost tomu, mít za manželku ženu, která… no… neměla ve zvyku říkat, co ji právě napadlo, ani tak nezřízeně flirtovat.

„Odmítla ho,“ pokračoval Warren. „Proto jsme se museli vrátit do Londýna. On nás však, bohužel, pronásledoval až sem. Zdálo se, že si udělal poslání z toho, že ji musí získat bez ohledu na překážky. Navštívil každou veřejnou akci, kde jsme se vyskytovali i my. Dvakrát se na ni pokusil dorážet na ulici.“

„Dorážet? To jsou Clarissina slova? Protože i ty sám říkáš, že má sklony k přehánění.“

„Tohle není přehánění.“ Warren stiskl rty do tenké čárky. „Ten bastard ji natolik vystrašil, že už se začala bát chodit na veřejné akce, a ty víš, že to se jí nepodobá. Takže poté co jsme strávili Vánoce u tvého švagra, odvezl jsem ji i s matkou do Shropshiru, protože jsem věděl, že tam se je Durand nedovolí následovat, neboť v té době musel zastávat tady ve městě pozici chargé d’affaires. Doufal jsem, že díky naší nepřítomnosti jeho vášeň bude mít čas ochladnout.“

„A ochladla?“

„Nevím. Právě jsme se vrátili, takže jsem neměl čas zjistit situaci. Ale rozhodně nechci nic podceňovat. Clarissa musí mít ochranu, zatímco já se budu snažit dát do pořádku problémy jejího bratra.“

Edwin na něj vrhl významný pohled. „Nechceš přivézt Nialla zpátky do Anglie, že ne? Zavřeli by ho za vraždu, jakmile by se nohou dotkl anglické půdy.“

„Já vím. Zatracený hlupák, musel se účastnit souboje kvůli nějaké ženské. Mohl si přece domyslet, jak to dopadne.“ Warren frustrovaně svraštil obočí. „Abych pravdu řekl, nemám nejmenší tušení, co s ním. Ale musím něco vymyslet. Nemůže se přece poflakovat donekonečna po cizině. A já nemůžu neustále vést jeho panství i svoje, dokonce ani s Clarissinou pomocí.“

Edwin se ušklíbl. „Clarissa ti pomáhá?“

„Je v ní víc, než si myslíš.“

Ale Edwin to věděl. I když by neočekával, že bude umět vést panství, ale přes její drzé způsoby v ní občas zahlédl problesknutí vážnosti podobající se té jeho.

Nebo jen mívala opakované záchvaty bolestí břicha. U Clarissy to bylo těžké určit. Byla neprosto nepředvídatelná. A nejspíš právě proto ho pořád vyváděla z míry.

Warren mávl na sloužícího a nechal si znovu nalít brandy. „Upřímně řečeno, ten doprovod nebude zas tak obtížný, jak se ti zdá. A stejně budeš muset chodit do společnosti. Chceš se přece oženit, ne?“

„Ano.“ Byl nucen počít budoucího dědice, což značilo, že se potřeboval oženit. Avšak jen bůh ví, kdo by se mohl stát jeho budoucí ženou.

„Tak vidíš! Takhle to bude dokonalé. Ty se musíš vydat na manželský trh. Clarissa si chce užít společenskou sezonu a já chci, aby si našla manžela. Je to ideální situace.“

„Když to říkáš.“ Nedovedl si představit, jak by se mohl někomu úspěšně dvořit s Clarissou v závěsu, ale mohlo by to alespoň vylepšit jeho přísnou pověst, kdyby měl na obvyklých plesech po boku tuto lehkomyslnou ženu. Ovšem za předpokladu, že by mu vůbec byla ochotná stát po boku. U Clarissy to v žádném případě nebylo jisté.

„Pořád ještě se vzpamatováváš ze ztráty Jane v minulé sezoně, takže tohle bude tvůj první skutečný pokus, aby sis našel manželku, od chvíle, kdy tě Jane nechala. Máš na mysli nějakou určitou ženu?“

„Ne, ale vím, co chci. Ale bůhví jestli vůbec najdu takovou, která by mi do toho pasovala. Ještě jsem se tím nezačal vážně zabývat, protože jsem měl plné ruce práce se Samuelem a Yvette. A pak tu byl ten nešťastný začátek s Jane.“ Edwin si vzdychl. „Ale nejspíš se zase musím začít po nějaké poohlížet.“

„A jaké máš na manželku požadavky? Předpokládám, že to nebude jen věk, kdy by mohla mít děti?“

Edwin byl podrážděný z toho, že Knightford tak chytře prohlédl, že se tak snaží jen kvůli tomu, aby našel ženu, která by mu porodila dědice. Pohlédl z okna, které mířilo na Pall Mall. „Dal bych přednost ženě, která by byla zodpovědná a nekomplikovaná.“

„Myslíš jako tvoje matka.“

Neodpověděl, protože nechtěl lhát. Jeho matka nebyla ani zdaleka nekomplikovaná, ale to nevěděl nikdo kromě Edwina a jeho bratra Samuela. Dokonce ani jeho sestra Yvette netušila, jak komplikovaná osobnost byla jejich matka… a proč byla taková. Edwin se snažil ze všech sil, aby uchránil Yvette před tím ošklivým vědomím.

„Chci ženu, která bude tichá a rozumná,“ pokračoval Edwin.

„Jinými slovy někoho, koho budeš moct mít pod palcem. Tak jako tvůj otec držel pod palcem tvou matku.“

Žluč mu stoupla do hrdla, jak se mu nahrnuly do mysli bolestné vzpomínky. „Otec ji nechtěl držet pod palcem, ten ji ignoroval.“ Z důvodů, které Edwin bohužel znal a měl potíže je přijmout. „To své manželce nikdy neudělám.“

„Klidně jí to uděláš, jestli bude tak nudná, jak ji popisuješ.“ Warren se opřel zády o opěradlo židle. „Až si já budu vybírat manželku, chci nějakou veselou uličnici, která mě nepřestane bavit.“ Zamrkal. „Jestli víš, co tím míním.“

Edwin obrátil oči v sloup. „Připomeň mi znovu, proč jsme tě žádali, aby ses připojil k našemu Klubu svatého Jiří. Jsi přesně tak zkažený jako ti muži, před nimiž chráníme naše ženy.“

„Ach, ale já se nevrhám na nevinné dívky. Každá žena, která skončila u mě v posteli, se tam dostala z vlastní vůle. A troufám si říct, že to platí o všech mužích tady.“

To nejspíš ano. Dokonce i Edwin měl po dvacítce milenku, když mu situace v rodině neumožňovala, aby se poohlédl po manželce, a cítil se příliš osamělý, aby to vydržel. Moc ho to však neuspokojovalo. Vědomí toho, že ta žena je s ním jenom kvůli jeho postavení a penězům, v něm jaksi vyvolávalo ještě větší osamělost, než kdyby neměl vůbec žádnou ženu.

Ale když se teď Yvette provdala a odešla z domu, začínal pociťovat nevýhody osamělého života. Takže by se měl znovu začít poohlížet po manželce – i přes svou nepříjemnou zkušenost. Ženy očekávaly, že muž bude vykládat o tom, jak je zamilovaný, a to on prostě neuměl. Láska byla podle něj výmysl vysněný autory románů. To dokazovalo manželství jeho rodičů.

Nebylo však moudré vykládat ženám svou filozofii. Ale bohužel o tom nedokázal ani lhát. Nebyl jako jeho darebácký bratr, který v současné době plul na trestanecké lodi odsouzený k deportaci kvůli únosu. Edwin si neuměl vycucat z prstu nějakou chytrou historku ani skrýt svůj názor za povrchní poklonu.

Bylo smutné, že většina žen dávala přednost těmto povrchním poklonám před upřímnou pravdou. A pokud mohl vidět, i někteří muži byli stejní.

Proto měl tak málo přátel a teď ještě k tomu potíže nalézt si vhodnou manželku. „Kdy to povíš Clarisse?“

Warren se podíval na své kapesní hodinky. „U večeře, což by mělo být přibližně za půl hodiny. Doufal jsem, že tam půjdeš také.“

„Teď?“

„Proč ne? Nejlepší bude, když už to budeme mít za sebou, ne? A já odjíždím do Portugalska už ráno.“

K čertu. Edwin by se na to rád trochu připravil. Nebyl zrovna spontánní člověk. „Ty máš v plánu spojit naše síly proti ní?“

„Ne, původně jsem to tak neplánoval.“ Warren polkl další doušek brandy. „Když jsme odjížděli z Hatton Hall do Londýna, doufal jsem, že už tu budou zpět z Ameriky Yvette a Jeremy a že si ji prostě vezmou pod svá křídla. Yvette dokáže přemluvit Clarissu k čemukoli.“

Edwin se usmál. Jeho sestra uměla přemluvit každého k čemukoli.

„Ale zjistil jsem, že jsou pořád ještě pryč,“ vysvětloval Warren.

„A může trvat ještě pár týdnů, než dorazí. Smůla.“

„Takže se nedá nic dělat. Alespoň je tady teta, aby nám pomohla ji přesvědčit.“

Edwin potlačil odfrknutí. Lady Margraveová, Clarissina matka, byla rozmarná žena, která jen málokdy byla schopná rozumné rady, takže Clarissa jí jen zřídka věnovala pozornost. Pochyboval o tom, že tentokrát by to bylo jiné.

Warren obhlédl čítárnu. „Víš, žes to tady docela příjemně zařídil? Není to tu přeplácané jako v některých klubech, ale je to pohodlné. Měli byste být s Keanem spokojení. Díky Keaneovu uměleckému pohledu a tvé mechanické vynalézavosti to tu nevypadá jako někde v hospodě.“

„Co se týká praktického vybavení, tak nám s tím hodně pomohla Yvette a její tchyně.“

„To vysvětluje ten ženský prvek,“ ozval se Warren, „který je osvěžující. Tím míním, že tmavé dřevo a kůže tomu dodávají mužský pohled, ale ty nenápadné závěsy jsou něco jiného. Například u Whiteů jsou děsivé.“

„Jsem rád, že to oceňuješ.“

Warren přenesl pohled zpět na Edwina. „Je mi líto, že jsem tu nemohl být, abych taky pomohl. A že teď musím zase hned pryč.“ Zvedl se. „Takže přijdeš?“

Ta jednoduchá slova doprovázel Warrenův napjatý výraz.

Oba věděli, že Edwin dosud nesouhlasil s Warrenovým plánem. A proč ne? Protože když si představil, jak tráví celé týdny společně s Clarissou, vyvedlo ho to z míry tak, jak to nedokázalo nic jiného.

Ale na tom nesešlo. Warren byl jeho přítel a nezaváhal by, aby mu pomohl, kdyby bota někde tlačila naopak zase Edwina. Takže Edwin nemohl konat jinak.

Vstal. „Už jdu.“

Jakmile se za lokajem, který přinesl zprávu pro Clarissinu matku, zavřely dveře do Clarissiny ložnice, stárnoucí vdova se s panikou v očích otočila na dceru. „Nemůžu uvěřit tomu, co nám synovec provedl!“ Opřela se těžce o hůl. „Warren přece ví, že nemůže jen tak z ničeho nic bez předchozího varování pozvat svobodného mladého muže na večeři. Co si to myslí?“

Table of Contents

copyright

titul

Věnování

Poděkování

1. kapitola