The Gene Therapy Plan

Copyright © Mitchell L. Gaynor, 2015

Translation © Jan Kozák, 2016

© Nakladatelství JOTA, s. r. o., 2016

ISBN epub 978-80-7565-034-4

ISBN mobi 978-80-7565-035-1

Poznámka autora a vydavatele:

Nakladatel ani autor si nekladou za cíl poskytovat odborné rady nebo služby konkrétnímu čtenáři. Myšlenky, postupy a návrhy obsažené v této knize nejsou míněny jako náhrada konzultace s vaším osobním lékařem. Všechny záležitosti týkající se vašeho zdraví vyžadují odborný lékařský dohled. Autor ani nakladatel neponesou vinu nebo odpovědnost za jakékoli ztráty nebo škody domněle vzešlé z jakýchkoli informací či návrhů v této knize.

Nutriční informace obsažené v této publikaci nejsou míněny jako náhrada odborné lékařské péče. Vzhledem k tomu, že je každý člověk jiný, musí být všechny zdravotní problémy diagnostikovány a léčeny přímo lékařem. Všechny dávky nutričních doplňků, o nichž je řeč v této knize, jsou určeny pouze pro dospělé osoby. Než zahájíte jakýkoli nový režim, vždycky se o svém plánu doplňkové výživy poraďte se svým lékařem.

Pacienti figurující v této knize poskytli souhlas ke zveřejnění svých klinických portrétů. Jejich jména byla změněna pro ochranu jejich soukromí.

Věnuji matce

Předmluva

INTEGRATIVNÍ MEDICÍNA SE DNES ve Spojených státech postupně stále více šíří na lékařských fakultách, v nemocnicích a klinikách. Akademické a rezidenční programy si kladou za cíl připravovat mladé lékaře na to, aby dokázali čelit současnému stavu věcí a překročili pojetí léčby, která jsou v západní společnosti normou posledních sedmdesát až sedmdesát pět let. Integrativní medicína skutečně usiluje o vyléčení celého pacienta.

Když jsem studoval medicínu, pojetí výuky bylo velmi tradiční v tom smyslu, že se studenti učili pohlížet na mysl a tělo jako na dvě oddělené věci. A tento vzdělávací postoj se z velké části odráží i v tom, jak se medicína praktikuje v dnešní době, kdy je situace o to horší, že jsme svědky vzrůstajícího počtu specializovaných oborů a poklesu praktických lékařů zajišťujících primární péči. V době, kdy jsem přebíral diplom, platilo v lékařské praxi dogma, že tělo a jeho orgány musíme léčit jako samostatné jednotky. Mé vzdělání mne předurčovalo k tomu, abych svou kariéru provozoval ve stejném duchu. Jenže život nás pravidelně šeptem ponouká a mě z těchto vyježděných kolejí vytrhla moudrost pokrokově smýšlejících lékařů – mezi něž patřil můj tchán, průkopník v oboru srdeční chirurgie, dr. Gerald Lemole. Tato moudrost otevřela moji mysl vůči nekonvenčním metodám léčby. Začal jsem se bránit konvenčnímu pojetí medicíny a toužil jsem odhalovat způsoby léčby, které mě na lékařské fakultě neučili. Teď mě, prosím, nechápejte špatně – jsem člověk, který celým srdcem věří v sílu vědy. Ale provozoval jsem svou praxi už dost dlouho a setkal jsem se s mnoha pacienty z různých vrstev společnosti, kteří vyznávali různé postoje k léčbě, takže jsem si uvědomil, jaký poklad nám integrativní medicína nabízí.

Především jsem se poučil o tom, že abych svým pacientům skutečně pomohl, je velice důležité uplatňovat nejnovější pokrokové poznatky, bez ohledu na jejich zdroj. Jako šéf Kardiologického institutu při nemocnici New York – Presbyterian se musím mimo jiné zajímat o vývoj nejprogresivnějších metod výměny srdeční chlopně. Z pozice ředitele nemocničního Programu komplementární medicíny jsem podpořil přijetí východních léčebných postupů, jako je jóga a meditace. Rozšiřování spektra potenciálních nástrojů léčby také vyžaduje, abychom získali ucelený klinický obraz a mohli na jeho podkladě předepsat nejen léky nebo procedury, ale i relaxační techniky, cvičení a dokonce konkrétní potraviny, které budou napomáhat prevenci i léčbě zdravotních problémů.

Smyslem knihy Plán genové terapie je vzdělávat pacienty i lékaře, aby spolupracovali na dosažení tohoto komplexního cíle. Dr. Mitchell Gaynor se zaměřuje na to, jak můžeme využít jídlo ke zlepšení zdraví. Nepůjde však jenom o to, že budeme jíst jídla, která jsou pro nás zdravá, tato kniha si klade ještě vyšší cíl: zapřáhnout sílu ukrytou v potravinách, aby změnila naši genetickou náchylnost k nemocem. Vychází ze studií nového odvětví genetického inženýrství, které se nazývá ekogenetika. Ekogenetika je rozvíjející se obor, který aplikuje filozofii personalizované medicíny s využitím konkrétních látek, které jsou zacíleny na pacientův genetický profil, pokud jde o rozvoj chorob jako rakovina, cukrovka a srdeční nemoci. Díky zaměření na bioaktivní živiny, jako je apigenin v granátových jablcích, EGCG v zeleném čaji a kurkumin v kari budou lékaři schopni předepsat vám jídlo, které působí na úrovni vaší DNA a tak prospívá zdraví. Zajímavé na tom je, že jakmile začnete konzumovat potraviny, které se zaměřují na vaši genovou expresi, začnete postupně ztrácet chuť na jídla, která vám škodí – například vysoce rafinované uhlohydráty.

S dr. Gaynorem jsem se seznámil před lety, kdy se na mne obrátil jeden jeho pacient a chtěl znát můj názor na srdeční operaci. Jeho žádost mě zmátla, protože chorobopis jasně hovořil o metastázi rakoviny, která by ho během pár měsíců zabila. Pacient se usmál a řekl mi, abych si znovu zkontroloval datum chorobopisu. A diagnóza rakoviny byla více než pět let stará! Tehdy jsem se dozvěděl, že pacient byl dr. Gaynorem vyléčen a od té doby mu posílá těžké případy včetně svých přátel a členů rodiny. Mitch je zakladatelem a prezidentem Gaynor Integrative Oncology a slouží jako profesor medicíny a klinický asistent na Weill Cornell Medical College v New Yorku. Jako renomovaný specialista v oboru onkologie a integrativní medicíny se snaží ve své praxi kombinovat standardní medicínské postupy s osvědčenými komplementárními terapiemi při léčbě pacientů s rakovinou. Má tedy plné oprávnění k tomu, aby napsal knihu o nutričních stránkách prevence chorob, kterou držíte v ruce. Úspěch dr. Gaynora jako uznávaného specialisty na léčbu rakoviny je dán zčásti tím, že kombinací alopatických metod a alternativních terapií umí vyléčit celého člověka. Plán genové terapie vám nabízí praktické rady jako i recepty na výrobu šťáv a doplňování stravy, které můžete snadno začlenit do svého života. Tato kniha vám poskytne vhled do vývoje medicíny a současně vám ukáže, jak může ekogenetické jídlo změnit váš genetický kód. Obsahuje vědecké informace, jež podporují starobylé postupy a alternativní terapie, a tím se vlastně stává důležitým stavebním kamenem, který umožní překlenutí propasti mezi východní a západní medicínou. Představuje klíčový výchozí bod pro globalizaci medicíny s využitím konvenčních západních a nekonvenčních alternativních metod léčby, které přinášejí ověřené výsledky a společně tak léčí celého pacienta.

Mehmet C. Oz, M.D.

Viceprezident a profesor chirurgie, NYP – Columbia University

Spoluautor knižní série o zdraví Vy: Příručka pro majitele

Úvod

„JSI TO, CO JÍŠ,“ říkávala mi často matka. Ale teprve poté, co jsem dostudoval medicínu a stal se specialistou na rakovinu, jsem se přesvědčil o tom, jakou měla pravdu.

O jídle a zdraví mě začala máma učit, už když mi bylo šest. Právě jí totiž diagnostikovali rakovinu prsu a chtěla, abych se o sebe uměl postarat sám. Jako většina rodičů měla obavy, abych se necpal křupkami a smaženými brambůrkami, ale nešlo jí jen o to. Vzhledem ke své diagnóze začala tíhnout k nezpracovaným potravinám a doplňkům, které tehdy začala propagovat Adelle Davisová. A tak mě máma učila, jak si připravovat výživné svačiny a jak si míchat ovocné a zeleninové šťávy, abych docílil těch nejlepších účinků pro zdraví a zároveň chuti, kterou mám rád. Také mi vysvětlila, jak mám chystat výživná jídla. Když pak musela na delší období do nemocnice, mým úkolem bylo vařit večeře tátovi a staršímu bratrovi.

Bohužel naše lekce o výživě přetrhla náhle její smrt, když mi bylo teprve devět. Přechod na zdravá jídla a doplňky stravy možná přišel pozdě, možná se tomu měla věnovat víc, ovšem úděl měla moje máma těžký, i kdyby se snažila sebevíc: když čekala před dvanácti lety mého bratra, doktoři jí podávali DES, syntetickou formu estrogenu, o němž dnes víme, že je spojen s mnohem větším rizikem rakoviny prsu.

Její odchod mě samozřejmě zdrtil, ale zároveň mi umožnil pojmout do života jasný záměr. Po matčině smrti jsem se rozhodl přijít na to, proč se proti lidem jejich vlastní buňky obracejí tak, jako se to stalo jí, proč vlastně způsobují ochromující a často smrtelné nemoci. Také jsem si řekl, že s tím něco udělám.

Šel jsem na medicínu a potom jsem se v rámci specializace zaměřil na hematologii, studium krve, a onkologii, studium rakoviny; to současně obnášelo i studium molekulární biologie na Rockefellerově univerzitě. Molekulární biologie je poměrně nový obor, který zkoumá základní stavební kameny života na fyzikální a chemické úrovni, zejména pak procesy genetického řízení. Díky poznatkům, které jsem získal od pokrokově smýšlejících výzkumníků na Rockefellerově univerzitě, jsem zaujal zcela nový pohled na geny a jejich vliv na naše zdraví v rozmezí celého života. A toto nové poznání funkce genů mi potvrdilo, že máma se ubírala naprosto správným směrem, když zdůrazňovala, jaký je podíl výživy na zdraví.

Geny, mikroskopické svazečky DNA, které se nacházejí v jádru každé buňky, řídí všechny buněčné procesy včetně dělení buněk. (Rakovina, dnes zřejmě nejobávanější nemoc, vznikne, když se normální buněčné dělení – proces, díky němuž děti rostou a tkáně se samy od sebe obnovují – někde zvrtne.)

Geny dědíme po rodičích a genetická výbava každého z nás – aspoň podle toho, co jsem se dozvěděl na lékařské fakultě – je jaksepatří předurčená už ve chvíli početí a pak zůstává po celý život stabilní. Pokud z vás DNA, kterou jste zdědili po rodičích, učinila zdatného a zdravého člověka, pak je to – podle této teorie – jednou provždy dané. A pokud vaše geny způsobily, že jste náchylní k rakovině, obezitě nebo artritidě… inu, i tohle je prostě vaším osudem. Podle tohoto starého způsobu myšlení bylo zdraví převážně výsledkem genetické loterie a vy jste na tom nemohli nic změnit.

Když jsem však nastoupil na Rockefellerovu univerzitu, pokrok v molekulární biologii postavil tento statický a deterministický názor týkající se zdraví na hlavu. Nový výzkum totiž prokázal, že nemoc nebo zdraví nejsou jen záležitost „genetického předurčení“, že nepocházejí buď z „dobrých“, nebo „špatných“ genů, které nám předala máma nebo táta. Obraz, který se přede mnou vynořil, byl daleko jemnější a složitější a vymezoval každému z nás mnohem aktivnější roli, neboť říkal, že o svém zdraví rozhodujeme sami na základě svých rozhodnutí ohledně výživy a životního stylu.

Molekulární biologie nás učí, že celá sada více než dvaceti tisíc genů – kterou každý z nás nazývá svým „genomem“ – obsahuje nesčetné střípky informací, jež dávají pokyny buňkám k provádění základních funkcí. Ale ne všechny geny jsou po celý čas aktivní. Mnohé jsou takzvaně spící a o tom, zda se stanou či nestanou aktivními a začnou/nezačnou ovlivňovat naši biologii – buď tak, že z nás učiní zdatnější, nebo naopak nemocnější lidi –, rozhoduje „genová exprese“. Hlavní vliv na genovou expresi má prostředí, v němž žijeme, a právě zde vstupuje do hry možnost vyvíjet pozitivní vliv na geny prostřednictvím výživy.

Ve dvacátém prvním století nás naše prostředí dennodenně bombarduje rezidui pesticidů, karcinogenními chemikáliemi a velkými kvanty potravinových látek, mezi něž patří rafinovaný cukr a nebezpečné tuky. Tyto látky v naší stravě, ve vzduchu i vodě reagují s geny v našich buňkách a přitom některé z nich zapínají a jiné vypínají. Nejhorší z těchto chemikálií mohou změnit zdravé buňky v nádory, což je z velké části důvod, proč jeden ze tří Američanů onemocní rakovinou. Ve skutečnosti je 90 až 95 procent rakovinných onemocnění spojováno s toxickými látkami ze životního prostředí.1 Není to však jen rakovina, co vzniká z chemického zamoření, v němž všichni žijeme. Čelíme dnes učiněné epidemii chorob štítné žlázy, zejména ve skupině žen středního věku, a ty skoro vždycky vznikají jako autoimunitní nemoc zapříčiněná environmentálními toxiny. Téměř 20 procent našich dětí má nějakou poruchu, emocionální, vývojovou či poruchu učení, přičemž výskyt cukrovky a astmatu šplhá do stratosférických výšin. A vliv prostředí na naše geny je nějakým způsobem zapletený do všech těchto nemocí.

Naštěstí má tento temný mrak, jak se říká, stříbrný lem. Máme možná omezenou kontrolu nad hladinou toxinů v našem vnějším prostředí, ale každý z nás může uplatňovat značnou kontrolu nad tím, co vpustíme do svého vnitřního prostředí – tedy tím, co sníme. Budeme-li se uvážlivěji a opatrněji rozhodovat v otázkách výživy, můžeme nejen omezit nebo odstranit mnohé z toxických vlivů, jež vcházejí ve styk s našimi geny a způsobují nemoci, ale také přímo ovlivnit svoji genetickou expresi a aktivovat enzymy, které jsou schopny neutralizovat nebo odbourat toxické látky z našich tkání, stimulovat buněčné procesy na podporu našeho imunitního systému a zvrátit vývoj nemocí včetně rakoviny.

Tento strategický způsob využití živin k potírání chorob a posílení zdraví se odborně nazývá „nutrigenetika“ a je ústředním principem Plánu genové terapie. Nutrigenetika je v podstatě součást širšího pojetí zvaného „ekogenetika“, které se obsáhleji zabývá tím, jak ve svém prostředí žijeme a jak prostředí jako celek komunikuje s jedincovým genomem, aby z toho vzešlo buď zdraví, nebo nemoc. Například míra naší fyzické aktivity může podporovat (či naopak snižovat) produkci dalších protizánětlivých enzymů. A to, jestli jsme tlustí nebo štíhlí, ovlivňuje, zda vysíláme slabší (u štíhlých lidí) nebo silnější (u obézních osob) signály k potlačování látek, jež usmrcují rakovinné buňky.

Plán genové terapie bere všechny tyto vazby v úvahu. Jeho účelem je pomoci vám zvítězit nad nejrozšířenějšími a nejzapeklitějšími nemocemi naší doby. Dosahuje toho kontrolou váhy, omezením stresu a pohybovými aktivitami v rámci podpory celkového zdraví a duševní pohody.

Rady a doporučení, jež zazní v Plánu genové terapie, jsem založil na téměř třiceti letech rozsáhlých klinických zkušeností. Po postgraduálním studiu hematologie a onkologie jsem se stal ředitelem oddělení medicínské onkologie ve středisku prevence rakoviny, Strang Cancer Prevention Center, kde jsem pokračoval ve studiu mezi výživou a geny, které jsem zahájil na Rockefellerově univerzitě. Současně jsem rozvíjel svůj zájem o toxikogenomiku, která se zabývá tím, jak environmentální toxiny ovlivňují genovou expresi. Zjistil jsem, že mnohé ze skrytých buněčných mechanismů, které se podílejí na vzniku rakoviny – zánět, signální bílkoviny, transkripční faktory, hormonální regulace, toxinový metabolismus, imunitní reakce –, jsou tytéž faktory, které přispívají k širokému spektru dalších chorob. Navíc bylo možné tyto funkce ovlivňovat na buněčné úrovni strategickým využitím živin, bez ohledu na konkrétní nemoc. Přesně takhle se začala rozvíjet a rozšiřovat má lékařská praxe.

Když jsem začal zavádět nutrigenetické koncepce do péče o své pacienty, většina lékařů se o výživu prakticky nezajímala. Valná část lékařských fakult a rezidenčních programů měla v osnovách pár přednášek o nutričních deficitech a souvisejících nemocech, ovšem to bylo asi tak všechno.

Dalo by se tedy říct, že jsem si počínal velmi neortodoxně, a přitom jsem byl specialista na rakovinu s klasickým lékařským vzděláním – měl jsem dokonce akademický post na jedné z nejlepších lékařských fakult v zemi. Lékaři na mě začali odkazovat pacienty, často se jednalo o případy, kdy už vyčerpali všechny standardní metody léčby. Výsledky, jichž jsem dosahoval svým nutrigenetickým přístupem, byly často ohromující. Na to konto přibývalo doporučení a moje praxe vzkvétala.

Zkuste se zamyslet nad následujícími případy:

 Pacient zmiňovaný dr. Ozem v předmluvě knihy; obrátil se na dr. Oze ve věci operace srdce pět let po diagnóze rakoviny, která ho původně měla během pár měsíců zabít. Můj nutrigenetický přístup přivodil kompletní ústup nemoci.

 Zubař (shodou okolností můj otec), u nějž se rozvinula žloutenka typu C, když se nechtěně píchl jehlou. Před zavedením interferonové terapie, v době, kdy na hepatitidu C nebyly žádné léčebné metody, jsem ho léčil pomocí tradičních čínských bylin, mořských řas a šťáv; po viru nezůstalo ani stopy a nikdy se už nevrátil.

 Žena s melanomem, kterou jsem začal léčit poté, co ji její onkolog poslal na dožití do hospicu. Nádor se objevil nejprve na patě, ale pak se rozšířil nahoru a léze zasáhla infekce, takže byla levá noha v průměru čtyřikrát větší než pravá. Choroba metastazovala také do plic a břicha. Začal jsem ji léčit nízkými dávkami chemoterapie, farmakologickou terapií na podporu imunity, zeleným čajem a magnolií; do tří měsíců nastala úplná remise.2

 Mladý muž z Turecka s autoimunitní hepatitidou a selháním jater. Na klinice Mayo mu nasadili vysoké dávky steroidů a doporučili, aby se zapsal na seznam čekatelů na transplantaci jater. Já jsem mu nasadil glutation, resveratrol, kurkumu, kyselinu alfa-lipoovou a omega-3 mastné kyseliny, načež se funkce jater začala normalizovat. Pacient se dostal zpět na svou původní váhu a do tří měsíců mohl nastoupit zpět do školy. Autoimunitní hepatitida ustoupila a transplantaci už nikdy nepotřeboval.

 Žena s rakovinou slinivky ve čtvrtém stadiu. Onkolog jí řekl, že jí zbývají čtyři až šest měsíců života. Naordinoval jsem jí stravovací režim sestávající z brukvovité zeleniny, doplňků a šťáv a zkombinoval ho s chemoterapií; výsledkem byl kompletní ústup nemoci a situace je už bezmála dvacet let nezměněná.

 Žena trpící vzácnou dermatologickou nemocí zvanou perforující kolagenóza, se kterou navštívila přední akademická léčebná centra všude ve světě, než našla cestu ke mně. Měla rozšířené a velmi bolestivé kožní léze na pažích, nohách a zádech a ty se neustále šířily i navzdory vysokým dávkám steroidů a léčbě ultrafialovým světlem. Léčil jsem ji na skrytý zánět, alergie a nerovnováhu imunitního systému. Během několika měsíců kožní léze na pažích zmizely, zatímco na nohou se zlepšily o 80 procent.

 Třiadvacetiletá novomanželka, kterou postihla vážná forma lupénky na obličeji a krku. Několik dermatologů se ji pokoušelo léčit dávkami prednizonu, který vždy dočasně pomohl, jen aby se nemoc po snížení či vysazení léku vrátila s ještě větší intenzitou, dokonce se už začaly objevovat jizvy. Léčil jsem ji speciálně cílenou výživou a po měsíci všechny léze zmizely, přičemž se ani po pěti letech neobjevily.

 Jedenašedesátiletý holič, jenž po zranění kolene velmi přibral na váze a stal se diabetikem. Díky mému nutrigenetickému dietnímu plánu shodil během roku přes třicet kilogramů a nyní místo inzulínu užívá pouze malé dávky metforminu.

Dnes dělím svůj čas rovným dílem mezi zavedenou praxi Gaynor Integrative Oncology, kde léčím pacienty s rakovinou, a středisko Gaynor Wellness, kde využívám stejných ekogenetických principů při léčení lidí s celou řadou potíží. Počínaje všeobecnou péčí o zdraví a prevencí nemocí až po hubnutí, nespavost, chronickou únavu, dermatologické choroby a Parkinsonovu nemoc.

Obě praxe zahrnují meditaci, hudební terapii, řízenou představivost a kognitivní behaviorální terapii, které kombinujeme s různými dalšími aktivitami, jako je regenerační fyzická terapie, jóga, cvičení aerobiku a čchi-kungu; součástí je také výživové poradenství stojící na stejných zásadách, které vám předkládám zde v Plánu genové terapie. Mým cílem vždycky je vyléčit celého člověka způsobem, který zohledňuje složitou povahu chronické nemoci, a pracovat přitom na každé úrovni tělesných léčebných procesů – fyziologické, genetické, psychosociální a duchovní. Jde mi tedy o to navodit optimální stav, jímž je pocit pohody a zdraví.

Doporučení uváděná v této knize, jež mají tu moc cíleně ovlivňovat genetickou expresi, nás tak přivádějí k nové definici toho, co si představujeme pod pojmem zdraví. Při pohledu z této perspektivy bychom se neměli pokládat jen za „zdravé“ nebo „nemocné“, ale měli bychom také vědět, zda je náš život ekogeneticky „dobře“ nebo „špatně vedený“. To druhé platí dvojnásob, neboť nové trendy v diagnostice nemocí rozlišují mezi zdravím a nemocí spíš v odstínech šedé, a ne černobíle jako doposud. Jinými slovy, všichni v sobě máme semínka nemocí. Otázka je, zda se potenciál k nemoci stane aktivním, nebo zůstane spící.

Zobrazovací technologie jako magnetická rezonance (MRI) a počítačové skenování (CAT), jakož i sofistikované pitevní studie, nám ukazují, že čím jsou naše nástroje k detekci nemocí citlivější, tím víc nemocí odhalujeme, a to již v raných fázích projevu. Je to docela dlouho, co tato semínka vážných nemocí nacházíme u překvapivého počtu mladých lidí. Například celých 45 procent vojáků padlých v boji za korejské války a 77 procent padlých ve vietnamské válce vykazovalo počáteční znaky srdečního onemocnění. Dokonce i děti do tří let – někdy i zárodky – mohou tyto počáteční znaky mít. A to platí skoro pro všechny další nemoci, když se na ně zaměříte pozorněji.

Dá se bez nadsázky říct, že při uplatnění nejnovějších metod by se při pitvě štítné žlázy zjistilo, že téměř 100 procent lidí vykazuje znaky rakoviny nebo prekancerózní mutace. A v mezerách mezi řezy, bez ohledu na to, jak tence tkáň řežete, by vždycky zůstaly ukryté menší tumory, které nepřesahují tloušťku plátku. Totéž platí pro rakovinu prostaty. Skoro 50 procent mužů mezi šedesátkou a sedmdesátkou by vykazovalo znaky této choroby, kdyby je tímto způsobem zkoumali. Téměř 40 procentům žen mezi čtyřicítkou a padesátkou by zase mikroskopem zjistili náznaky rakoviny prsu.

Znepokojivé na tom opět je, že každý z nás má tyto znaky nemoci v dormantní („spící“) formě nebo v pozvolna se rozvíjející prekurzorové („předcházející“) formě. To z nás však ještě nečiní pasivní oběti. Rozhodně ne v případě, že budeme mít kontrolu nad tím, co jíme, a tak budeme výrazně ovlivňovat způsob, jakým se naše geny vyjádří a ovlivní naše zdraví. Faktem je, bohužel či bohudík, že genovou terapii provádíme všichni po celý čas sami na sobě. Když vdechujeme kouř z cigarety, když do sebe hodíme limonádu, když trénujeme na maratón. V každém případě se účastníme procesu, který obnáší regulaci našeho vlastního genetického statusu.

Jakmile si do všech důsledků uvědomíme, že jsme schopni ovlivňovat genovou expresi, a znovu si tento fakt spojíme s výskytem prekurzorů nemocí dlouho před objevením jejich příznaků, najednou získáme velice pádný důvod, abychom Plánu genové terapie věnovali pozornost.

Všechny diety sledují nějaké cíle. Některé jsou zaměřeny na hubnutí, jiné na snížení rizika srdečních nemocí. Další si kladou za cíl blíže neurčenou „detoxikaci“, chtěly by očistit naše tělo od nashromážděných škodlivin a metabolického odpadu.

Plán genové terapie může těchto cílů dosáhnout také, ale jeho smysl jde mnohem více do hloubky a je obsáhlejší. Jeho účelem totiž je, aby spící nemoci zůstaly spícími, a napomoci tomu, aby aktivně projevené nemoci znovu usnuly. A dosahuje toho celistvým způsobem, který udržuje mnoho zdravotních proměnných v rovnováze.

Až příliš mnoho stravovacích programů prosazuje jednu přednost (například zhubnutí) na úkor ostatních (třeba prevence rakoviny). Nemá však příliš velký smysl shazovat kila, když přitom zvýšíme celkovou míru zánětlivosti v těle, což může vést k řadě jiných problémů. A podobně dává pramalý smysl stravovat se s ohledem na zdraví svého srdce a současně přehlížet možnosti vzniku rakoviny. Plán genové terapie umně spojuje všechny tyto prvky do vědomě vnímaného holistického obrazu celkového zdraví, který současně zohledňuje všechny spící a prekurzorové stavy na mikroskopické úrovni, které by se mohly v případě nežádoucího ekogenetického vlivu zvrtnout v nemoc.

Zdaleka největší příčinou úmrtnosti ve Spojených státech jsou srdeční nemoci a rakovina, na jejichž konto každoročně připadne zhruba 50 procent všech úmrtí. Dalším zabijákem je cukrovka. Obezita, systémový zánět a kontakt se škodlivinami ze životního prostředí jsou faktory, které k těmto chorobám i mnoha dalším nemocem přispívají. Stárnutí je proces, jímž procházíme všichni, a jeho účinkům se nelze zcela vyhnout. Můžeme je však do té míry zvládat, že se budeme těšit optimální kvalitě života.

Suma sumárum tyto stavy a procesy patří mezi nejvýznamnější překážky ke zdraví a štěstí. Z toho důvodu také představují nezbytné hlavní cíle ekogenetické výživy a Plánu genové terapie. Tento plán je navržen tak, aby vám pomohl:

 odolávat rakovině

 odolávat srdečním nemocem

 odolávat cukrovce

 udržovat si zdravou tělesnou váhu

 obnovit imunitu na původní úroveň

 mírnit účinky stárnutí

 odstraňovat toxiny z těla

 zvyšovat zásoby energie

Každému, kdo chce jen upevnit své zdraví, přinese dieta užitek, bude-li se jednoduše řídit obecnými směrnicemi pro správné rozhodování v otázce výživy. Žádný pevný předpis neexistuje. Nemusíte se upisovat komplikovanému programu s řadou kroků, úrovní a vrstev. Pak jsou tu ti, kteří chovají specifické obavy; tito lidé se mohou řídit konkrétnějšími dietními doporučeními a počínat si preventivně, aby snížili riziko určité choroby dlouho předtím, než se symptomy mohou projevit. Jedinci, kteří by rádi zvrátili konkrétní nemoc, mohou plán využít ještě cílenějším a detailnějším způsobem. Například u žen, které prodělaly menopauzu, může nedostatek vitamínu D způsobovat osteoporózu a vést k vyšší pravděpodobnosti zlomenin, proto většina z nich může zvýšit doplňkový a dietární příjem tohoto vitamínu, aby riziko fraktur snížily. Neplatí to ale pro všechny. Rozdíly v genetické skladbě znamenají, že ne každá žena po menopauze je v tomto směru stejně zranitelná. Proto by zvýšení příjmu vitamínu D nemělo být bráno jako všeobecné doporučení pro všechny ženy.

Teď si asi někteří říkáte: „Ale co když mi dělá starost několik nemocí? Může mi Plán genové terapie pomoci, když toužím zhubnout, máme v rodině rakovinu a chci předejít tvorbě vrásek?“ Jedním slovem, ano! Právě tomu Plán genové terapie slouží – prevenci a léčení nemocí na úrovni vašich genů. Ve výše uvedeném případě se zabývám tím, jak může vitamín D zabraňovat zlomeninám kostí u žen, které prodělaly menopauzu. Jenže vitamín D neposiluje jen kosti, ale má celou řadu dalších přínosů: upevňuje imunitu, zlepšuje zdraví mozku i srdce a chrání před rakovinou. Až tedy budete tato doporučení číst, zejména v kapitolách o konkrétních nemocech, mějte vždy na paměti, že tyhle živiny mají mnoho pozitiv. Kniha je řazena podle nemocí (srdeční onemocnění, rakovina atd.), ovšem ve skutečném životě jsou zdravotní problémy jen zřídka vymezeny tak jasně. Zde uváděné živiny mají mnoho bioaktivních látek, jejichž účinky na zdraví lze pozorovat v celém těle. Dobré zdraví plodí dobré zdraví: jakmile se začnete řídit radami popsanými v této knize, budete na nejlepší cestě ke šťastnějšímu a zdravějšímu životu.

V první kapitole vám vyložím takzvaný Základní plán, všeobecné nutrigenetické zásady zdravého stravování, které lze vztáhnout na každého člověka.

Po formulování obecných směrnic pohovořím o konkrétním ekogenetickém přístupu k pěti nejpalčivějším zdravotním problémům naší populace. Jsou to obezita, srdeční nemoci, rakovina, cukrovka a stárnutí – každým se zabývám zvlášť v jedné z pěti příslušných kapitol.

Potom vám poskytnu rozvrhy menu a jednotlivé recepty, které vám usnadní začlenění základních nutrigenetických koncepcí do vašeho každodenního režimu.

Mnohé z receptů na těchto stránkách vycházejí z těch, které mi předala matka, a byly mnou upraveny pro potřeby této knihy. Utvoříte si tak obrázek o mém celoživotním obětavém nasazení, s nímž se věnuji rozvoji a sdílení tohoto přístupu k cílené výživě.

Ve své době se o tom nemluvilo, ale moje máma vždycky měla podezření, že její rakovinu způsobil umělý estrogen DES, s nímž ji léčili během prvního těhotenství. Uběhlo mnoho let, než jsem se jako vysokoškolák na přednášce biochemie dozvěděl pravdu: můj profesor kategoricky prohlásil, že farmakologický estrogen, na podkladě zvířecích studií, vyvolává rakovinu a že se to ví už třicet let. Přesto však tyto poznatky neprosákly do klinické praxe. Tehdy poprvé mě napadlo, že mámin život mohl být ušetřen, jen kdyby se lékaři řídili dostupným věděním.

Dnes máme k dispozici daleko víc znalostí o tom, jak chemické látky ovlivňují genovou expresi v dobrém i špatném směru. Právě tyto znalosti vám s potěšením předkládám ve své knize Plán genové terapie.

Table of Contents

Část I.

Část II.