Jaden Tanner

OSUDNÁ TOUHA

Vydala Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno 2016

www.mobaknihy.cz

www.facebook.com/moba.cz

© Jaden Tanner 2014

© 2014 by Bastei Lübbe AG, Köln

Translation © Marek Pavka, 2016

© Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno 2016

ISBN 978-80-243-7490-1

Sex s šéfem je něco nepředstavitelného – s tímto postojem se Claire Morganová dostala do jedné z nejznámějších reklamních agentur ve Frankfurtu nad Mohanem. Ale když stanula svému šéfovi tváří v tvář a uviděla v jeho očích chtíč, došlo jí, že své předsevzetí asi nedodrží…

Byla jsem v malé, tmavé místnosti, kterou jsem neznala. Tedy – už jsem si nevzpomínala na to, jak jsem se tam dostala. Když jsem se ohlédla doprava, uviděla jsem závěsy. Byly lehce rozhrnuté. Na nábytek a zem dopadal měsíční svit.

Když jsem chtěla pohnout rukama, zjistila jsem, že jsou přivázané. Nohy mě sice poslouchaly, ale za zápěstí jsem byla připoutaná k posteli.

Zmocnila se mě panika.

Kde to jsem?

Srdce mi divoce bušilo. Horečně jsem přemýšlela, když tu jsem u ucha ucítila něčí dech. Rychle jsem pohlédla doleva a strnula jsem: vedle postele někdo stál.

Ten muž se nehýbal a podle všeho hleděl na mě. Byl velký a svalnatý, ale jeho tvář byla bohužel ve stínu, takže jsem nepoznala, kdo to je.

„Jsi vzhůru,“ spokojeně zašeptal a sklonil se ke mně.

„Kde…, kde to jsem?“

Namísto odpovědi mi dal dlaň na ústa. „Pst,“ sykl. „Místo a čas nehrají roli. Teď jsi se mnou a jenom to je důležité.“

Přemýšlela jsem, odkud ten hlas znám.

Byl příjemný a hluboký. Přestože ta situace byla neobvyklá, cítila jsem příjemné mravenčení na zádech.

„Co…, co se mnou chceš dělat?“ zeptala jsem se pohnutým hlasem a zacloumala pouty. Když jsem na sebe pohlédla, uvědomila jsem si, že až na černé tričko a kalhotky na sobě nic nemám.

Byla jsem mu vydaná napospas. Pokoušela jsem se vybavit si, co se se mnou v posledních hodinách dělo. Nepodařilo se mi to.

Byla jsem na večírku v nějakém londýnském klubu, kde mi do pití nakapali nějaké omamné drogy? V podstatě jsem byla opatrný člověk, a když jsem s kamarády šla do baru, nikdy jsem svůj drink nenechala bez dozoru.

Bylo to tentokrát jinak?

Srdce mi divoce bušilo. Pohlédla jsem na toho muže. Byl nahý. V šeru se jeho pleť sametově leskla. Když si všiml mého vyděšeného pohledu, tiše se rozesmál.

Uvědomila jsem si, jak jsem bezbranná, a znovu se pokusila trhnout pouty.

Opět se rozesmál.

Ovládl mě. Vlastnil mě. Už jen myšlenka na to, že mu jsem vydaná napospas, mě zvláštním způsobem vzrušovala. Když jsem se pohnula, ucítila jsem řemínky, kterými mě přivázal k posteli. Ta jemná bolest mě dostala do transu.

V pološeru jsem viděla jeho siluetu. Stál vedle postele a zdálo se, že si spokojeně prohlíží svůj majstrštyk. Potom se ke mně sklonil a vytáhl mi tričko. Teď byla má odhalená ňadra jenom několik centimetrů od jeho tváře.

Tváře, kterou jsem viděla jen nejasně.

Ale i tak mě připravil o rozum a toužila jsem po chvíli, kdy se dotkne mých bradavek a začne je vášnivě a něžně masírovat, poté co mi dá ochutnat ze svých rtů.

Netušila jsem, jak jsem se do té místnosti dostala, a neznala jsem jméno muže, který mě ovládl. Když jsem zavřela oči, vybavila se mi černá limuzína. Seděla jsem vzadu, měla na sobě přiléhavé šaty, které mi sahaly pod kolena, a velmi odvážné spodní prádlo. Push-up podprsenku s krajkami, tanga stejné barvy a nylonky tělové barvy. Potom jsme přijeli do toho domu. Neznámý mě mlčky pozdrav a objal. Bez jakéhokoli odporu jsem šla za ním do ložnice. Jen co za mnou zavřel dveře, strhl ze mě šaty a začal mě líbat. Po celém těle. Bylo to, jako kdybych byla pod proudem. Tak jsem byla vzrušená.

Byla to podivná situace. Ocitla jsem se v domě cizího člověka, jehož jméno jsem neznala, nevěděla jsem, jak vypadá, a přesto se mě zmocnila touha.

Když položil obličej na mou hruď, ucítila jsem slast. Pak, o několik vteřin později, mi dýchl na vzrušené bradavky. Zasténala jsem. Skoro se to nedalo vydržet. Chtěla jsem toho velkého muže cítit v sobě, chtěla jsem, aby mě odnesl do jiného světa. On si však dával na čas.

Když viděl, jak se k němu vzpínám pánví, zarazil se a spokojeně pohlédl na to, co ze mě udělal: na otrokyni své vášně.

Celá ta situace pro mě byla cizí a nová, ale vůbec ne nepříjemná. Naopak – vychutnávala jsem si to, že jsem mu tak vydaná.

„Chceš víc?“ hlesl.

Přikývla jsem. „Ano,“ zamumlala jsem. „Prosím… použij mě!“

Opravdu jsem to řekla?

Chtěla jsem, aby mě… použil?

Náhle jsem byla sama sobě cizí. Neměla jsem však čas o tom přemýšlet, protože jeho ruce byly všude. Hladil mě a masíroval, jednou něžně, jindy vyzývavě, a potom jsem ucítila, jak mi laská rty ňadra. Konečně. Zatímco mě jeho jazyk unášel kamsi pryč, rukou mě chytil za kalhotky.

Když jimi trhl, slastně jsem zasténala. Chtěla jsem víc, chtěla jsem ho konečně cítit.

Jak ráda bych ho objala a přitáhla k sobě, ale byla jsem bezmocná.

Potom mě chytil za nohy a roztáhl mi stehna. Dostal se mezi ně. Chvíli váhal a vychutnával si ten okamžik.

Přitiskl se k mému pohlaví. Už jsem se nemohla dočkat. Ale on si dával na čas a dráždil mi údem klitoris, než do mě pronikl.

Užívala jsem si to a vtáhla ho do sebe. Sténala jsem vzrušením. Pak mě vyplnil celou – aniž by se hýbal.

Několik vteřin jsme tam bez hnutí leželi a jeho pulsující penis mě přiváděl ke slasti. Každý z těch drobných pohybů by dostačoval na vyvrcholení.

„To je nádherné,“ hlesla jsem, přitisknutá k jeho krku, který tak mužsky voněl. Potom se zastavil a vášnivě přirazil.

„Takže to chceš?“

„Ano,“ zamumlala jsem. „Prosím, nepřestávej…“

Tiše se zasmál. „Chci, abys na mně byla závislá.“

„To už dávno jsem,“ vyhrkla jsem a znovu si uvědomila, že ho vůbec neznám. Spala jsem s neznámým člověkem a přála si, aby ten pocit nikdy nepřestal.

Náhle se otevřely dveře a do místnosti proniklo světlo. Spatřila jsem Daniela, muže, s nímž jsem před několika dny měla stát u oltáře.

„Co tu děláš?“

V jeho tváři se zračil smutek, hněv a zklamání. Já jsem nic takového necítila. Naopak – musela jsem se rozesmát.

Ten neznámý muž opět přirazil a mě se zmocnily vlny vášně, s netušenou silou. Už jsem nemohla couvnout, a tak jsem se poddala své slasti. Muž, jehož jsem si chtěla vzít, viděl můj orgasmus, kterého bych s ním nikdy nedosáhla.

*

Když jsem se vzbudila, ležela jsem ve své posteli. Kolem byla tma a obrysy nábytku jsem jenom tušila. Na čele jsem měla krůpěje potu, hrdlo vyschlé.

Teprve nyní jsem si uvědomila, že nejsem přivázaná k posteli. Mohla jsem se hýbat. Ale cítila jsem se osaměle. Ten neznámý beze stopy zmizel, jako by nikdy neexistoval.

Rozhlédla jsem se tam. Svítil měsíc, avšak pokoj působil chladně a odmítavě. Přeběhl mi mráz po zádech.

Pohlédla jsem na zavřené dveře.

Po Danielovi ani stopa.

Byla jsem tam sama.

Hlavou se mi honily myšlenky.

Chvíli to trvalo, než jsem pochopila, že se mi to všechno jen zdálo. Ten silný muž, který mě sváděl a probudil ve mně vášeň, ve skutečnosti neexistoval.

Pomalu, velmi pomalu jsem se vrátila do reality. Cítila jsem se osaměle.

Váhavě jsem dala pravou ruku pod přikrývku. Měla jsem horký klín. Cítila jsem vlhko a snažila se vybavit si ten sen. Jemně jsem se hladila po stydkých pyscích, skoro hravě si jezdila po klitorisu, načež jsem do sebe strčila prst a zase si mnula klitoris.

Toužila jsem po tom, aby se ten neznámý vrátil.

Jenže ten neznámý muž, co se mnou ve snu spal – muž, s nímž bych chtěla být celý život – zmizel.

Danieli…! křičel můj vnitřní hlas. Sevřelo se mi srdce. Do očí mi vhrkly slzy. Byly hořké.

Rozčarována jsem s tím přestala a vrátila se do reality.

Byla jsem sama v tmavé ložnici. Natáhla jsem ruku k nočnímu stolku a rozsvítila lampu. Chvíli jsem byla oslepená světlem. Potom jsem se tam rozhlédla. Ležela jsem v posteli a nad sebou měla baldachýn. Místnost byla zařízena těžkým dřevěným nábytkem, před okny visely závěsy.

Stále jsem se nedokázala zorientovat. Vzpomínky se mi vybavovaly jen pomalu. Byla jsem v pokoji pro hosty v domě mého otce v Königsteinu v pohoří Taunus. Byl tak hodný, že mě nechal bydlet tam, dokud si nenajdu vlastní byt.

Dr. Paul Morgan, tedy můj otec, byl vážený lékař, který pečoval především o bohaté soukromé pacienty v Taunusu. Žil v tom velkém domě sám, protože po rozvodu s mou matkou neměl žádnou milenku. Proč, o tom jsme nikdy nemluvili.

Vlastně jsem chtěla dělat kariéru v Londýně, kde nyní žila má matka. Všechno začalo dobře: úspěšně jsem vystudovala, našla si dobře placenou práci ve vyhlášené reklamní agentuře u Picadilly Circus a potom muže svých snů, kterého jsem si chtěla vzít.

Jenže Daniel couvl.

V den svatby si to rozmyslel a na obřadu v kostele se vůbec neobjevil. Nechal mě tam samotnou se svatebními hosty a udiveným knězem.

„Jistě je to jen omyl,“ pokoušel se mě upokojit kněz. Už zažil mnoho neobvyklých situací. A ujišťoval mě, že ke sňatku ještě určitě dojde.

Sevřelo se mi srdce, když jsem pomyslela na svého snoubence, tedy spíše bývalého snoubence.

Ne, ke sňatku už nedošlo. Toho samého večera mi Daniel zavolal. Měl těžký jazyk, protože se opil. Zkrátka se ve svých dvaatřiceti nedokázal navždy připoutat k jedné ženě. Byl příliš mladý a jiné matky mají také krásné dcery, jak prohlásil.

Následujícího dne jsem přivezla jeho věci před dveře jeho bytu v Londýně a zarezervovala si letenku do Německa. V Londýně jsem zůstat nemohla. Všechno mi tam připomínalo Daniela. Takže jsem musela uprchnout.

Otec byl udivený, když se dozvěděl o mém rozhodnutí jet do Německa, ale slíbil mi, že mi pomůže, jak jen bude moct.

A teď jsem tedy byla v Německu, kde můj otec dělal velkou kariéru jako lékař boháčů z okolí Frankfurtu.

Cítila jsem pochybnosti. Pochybnosti, zda se mi to podaří jednou provždy vytěsnit z mého života. Smutek a zahanbení z toho veřejného pokoření, zraňující rozchod a bolest, kterou jsem pociťovala pokaždé, když jsem pomyslela na Daniela. Po téměř pětiletém vztahu to nebylo jednoduché. Daniel se stal pevnou součástí mého života.

„Jsem příliš mladý na to, abych se navždy připoutal k jediné ženě,“ zněla mi hlavou jeho slova. Udělalo se mi špatně a do očí mi vhrkly slzy.

Rozzuřeně jsem sáhla po mobilu, který ležel na nočním stolku. Byly dvě po půlnoci, to nebyl dobrý čas na přemýšlení o pomstě. Ztěžka jsem oddechovala a stále mě bolelo srdce. Odhrnula jsem deku a vstala.

Oblékla jsem si župan a přišla k oknu. Rozhrnula jsem závěsy a vyhlédla ven. Nejasně jsem viděla kopce Taunusu, které se tyčily nad tím lázeňským městečkem. Na cestách skoro žádný provoz, což tou dobou bylo poněkud udivující.

Snažila jsem se zahnat myšlenky na Daniela. Čekal mě namáhavý den, hlavně pohovor v jedné reklamní agentuře ve Frankfurtu. Vlastně bych se měla pořádně vyspat.

Měla jsem vyschlé hrdlo. Dostala jsem žízeň, a tak jsem šla potmě do kuchyně. Nechtěla jsem probudit tátu a naštěstí koberec tlumil mé kroky. Dřevěné schody lehce vrzaly.

Jediný zvuk, který se ozýval ve vstupní hale, bylo tikání nástěnných hodin. Namlouvala jsem si, že slyším otcovo chrápání. Když jsem dorazila do kuchyně, přitápala jsem k lampě.

Rozsvítila jsem a šla k ledničce pro mléko. Ani jsem si nevzala sklenici a napila se přímo z krabice.

„Hm. Nemůžeš spát?“

Krabice mi málem vyklouzla z ruky, jak mě ten hlas za mými zády vyděsil. Srdce mi divoce bušilo, když jsem se otočila a spatřila otcův soucitný pohled. Usmíval se a ruku měl v kapse tmavočerveného županu. I v něm vypadal jako gentleman staré školy.

„Ne,“ řekla jsem, když jsem se vzpamatovala. „Jenom jsem o něčem přemýšlela.“

„Rozumím.“ Přikývl a pokynul ke stolu.

Posadili jsme se.

„Nemusíš mít z pohovoru s Georgem strach.“ Snažil se mě povzbudit. „Znáš ho dost dlouho na to, abys…“

„Jenže teď to bude jiné,“ skočila jsem mu do řeči. Georg, ředitel té agentury, byl otcův dlouholetý kamarád. A samozřejmě s ním táta mluvil o tom, že jeho dcera hledá práci. „Zítra je to jenom můj možný zaměstnavatel a ne tvůj kamarád, protože se nechci představit jako tvá dcera…, nýbrž ho hodlám přesvědčit svými úspěchy a referencemi.“

Paul, tak jsem tátovi říkala od svých sedmnácti, zvedl ruce a přikývl. „To jsem mu také pověděl.“

„Potom jsem klidná.“ S úsměvem jsem se dotkla jeho ruky. Sen, který mě probudil, byl zapomenut, ale už teď jsem věděla, že se mi o tom bude zdát víckrát.

*

Ačkoli jsem toho moc nenaspala, ráno jsem byla svěží. Stála jsem před mrakodrapem Messeturm a uctivě na něj hleděla. Měřil 257 metrů a byl jednou z nejvyšších budov Evropy. A jestli dobře dopadne pohovor, pomyslela jsem si, bude to už brzy mé pracoviště.

Tato impozantní budova vypadala jak obrovská tužka a tyčila se k téměř bezoblačnému nebi metropole nad Mohanem.

Na rozdíl od pokojného Königsteinu bylo tady všechno gigantické.

Před mrakodrapem byla asi dvacetimetrová socha. Poněkud bezradně jsem si prohlížela siluetu dělníka, který do čehosi bušil kladivem. Proč to dělá tak pomalu?

Tu na mě pobaveně pohlédl padesátník ve špatně padnoucím obleku. Chvíli tam stál a prohlížel si mě jako nějakou věc. Připadalo mi to, že mě svléká pohledem. Rychle jsem se otočila.

Mužů jsem po rozchodu s Danielem měla dost. O nějakém vztahu jsem nechtěla přemýšlet, to bylo mé pevné rozhodnutí.

Ten chlápek pořád stál u vchodu a civěl na mě.

Váhavě jsem se prohlédla v prosklených dveřích. Neoblékla jsem se příliš vyzývavě?

Zmocňovaly se mě pochybnosti.

Dívala se na mě mladá žena kolem třicítky. Nebyla sice štíhlá jak modelka, ale ani ne tlustá. Daniel vždycky říkal, že všechny mé křivky jsou takové, jaké být mají.

Opět se mi sevřelo srdce, ale potom jsem vzpomínku na bývalého snoubence vytěsnila.

Má ňadra mi připadala příliš velká. Teď jsem na nich měla tenkou blůzu. Možná bych měla nosit volnější šaty. Sukně končila dvě dlaně nad koleny. Mé nohy se mi líbily. Měly pěkný tvar, nebyly ani příliš tlusté, ani příliš hubené. Proto jsem je měla ráda. Toho dne jsem na sobě měla nylonky. A módní střevíce.

Nevypadám pro tuto příležitost příliš sexy?

Nylonky, krajková podprsenka a tanga, to bylo možná příliš odvážné, ale při pohovoru nemohlo být nic vidět. Zahnala jsem svou nejistotu. Své hnědé vlasy jsem si svázala do nenápadného drdolu.

Vypadáš dobře, Claire, dodávala jsem si odvahu. Při pohledu na hodinky jsem si uvědomila, že čas kvapí. Když jsem se ještě jednou ohlédla, ten odporný chlap byl pryč.

Rychle jsem prošla vstupní halou a zeptala se na reklamní agenturu Georga Neumanna. Sídlila v 37. patře.

Jeden ze čtyř výtahů mě tam dostal a já se ocitla v recepci agentury. Za pultem seděla jedna žena tak kolem dvaceti let. Byla hezká, měla blond vlasy a oděna byla do módního kostýmku. Když na mě pohlédla, přátelsky se usmála.

„Jsem Claire Morganová a mám schůzku s panem Neumannem,“ řekla jsem.

Ta mladá žena mě zdvořile poprosila, abych se posadila, a ukázala na sedačku u výtahu.

„Please, take a seat,“ řekla tou nejlepší angličtinou, což u mě vyvolalo úsměv.

Poděkovala jsem jí a posadila se na jedno z těch křesel.

„Klidně můžeme mluvit německy,“ řekla jsem potom.

Překvapilo ji to. Přikývla a znovu se věnovala své práci. Musela jsem se smířit s tím, že mé anglicky znějící jméno bude v Německu špatně interpretováno. Jako napůl Němka a napůl Angličanka jsem vyrůstala ve dvoujazyčném prostředí a cítila se jako obojí.

Ale neměla jsem chuť té ženě vyprávět o svém životě, a tak jsem mlčky vyčkávala.

Rozhlédla jsem se tam. Na jednom stolku ležely časopisy. Vzala jsem jeden a začala jím znuděně listovat.

Vlastně jsem byla příliš rozrušená na to, abych se mohla soustředit na velké fotky celebrit. Myslela jsem na Georga Neumanna, kterého jsem znala už jako malá. S otcem ho poutalo dlouholeté přátelství. Byli to dobří kamarádi.

Neměla jsem tušení, jak teď Georg Neumann vypadá. Pravděpodobně zešedivěl a měl břicho, jako tolik jiných mužů. Nebo dokonce i pleš? Nevěděla jsem to a uvažovala jsem, jak s ním jednat.

Budu v něm vidět otcova kamaráda, nebo dokážu oddělit profesi od soukromí?

„Paní Morganová?“ Příjemný hlas mě vytrhl ze zamyšlení.

S rozbušeným srdcem jsem položila časopis na stolek a vzhlédla.

Uvolněně tam stál a mladistvě se usmíval. Křečovitě jsem se snažila na něj nehledět, ale od první vteřiny mě neskutečně fascinoval. Vůbec nebyl zestárlý – právě naopak. Nyní, ve zralém věku, působil ještě atraktivněji než předtím. Vždycky vypadal dobře a vzpomínala jsem si, že jako holka jsem o něm často snila. Když se mi to vybavilo, nahrnula se mi krev do hlavy.

Georg Neumann měl na sobě lehký oděv a pod ním rolák, který zvýrazňoval jeho svalnatou hruď. Nepůsobil ani příliš uvolněně, ani vyloženě konzervativně.

Rychle jsem vstala. Když jsem se poněkud naklonila, mohl mi vidět do výstřihu, jak jsem si bezděky uvědomila.

„Je hezké, že jste si na mě našel čas,“ řekla jsem s pohledem na recepční, která zrovna telefonovala.

„Pro tak krásnou mladou dámu si čas najdu rád.“ Šarmantně se usmál a ukázal na chodbu. „Pojďte za mnou.“

„Ráda.“

Upravila jsem si sukni a vydala se za ním. Přistihla jsem se při tom, že hledím na jeho zadek. Nevěděla jsem, kolik mu je, ale jeho zadek si to mohl rozdat s mladšími muži. Vůně jeho vody po holení mi pronikla do nosu a okamžitě mě omámila. Používal ji schválně, aby jí ženy očaroval?

Ptala jsem se, jestli je ženatý nebo aspoň ve vztahu s nějakou ženou. Otec o ženách v jeho životě nikdy nemluvil.

Na druhé straně jsem si nedovedla představit, že by tak atraktivní muž mohl být sám.

Přivedl mě do světlem zalitého sálu s nejmodernějšími počítači. Tady pracovali kreativci. Muži a ženy na mě přátelsky kývali. Potom jsme se dostali do malé chodby. Koberec s nenápadným vzorem pohlcoval klapot mých podpatků.

„Teď jdeme do mého hájemství,“ řekl, aniž by se ohlédl. Tón jeho hlasu mi vyvolal husí kůži.

Už jsem v něm neviděla otcova kamaráda. Ani potenciálního zaměstnavatele, nýbrž velmi přitažlivého muže, který mě pro mě zcela neznámým způsobem fascinoval.

Jeho hlas zněl tak důvěrně a příjemně. Tak počkat, co tu vlastně dělám? Jdu na pohovor, že ano? Bylo načase si utřídit myšlenky, protože jsme dorazili do jeho kanceláře na konci chodby.

Ta místnost byla skoro tak velká jako mé londýnské apartmá. Z velkého okna byl úžasný výhled na centrum Frankfurtu.

Table of Contents

Povídka