Maxim E. Matkin

Polnočný denník

Ukážka z elektronickej knihy

formát EPUB

Text © Maxim E. Matkin, 2001

Slovak edition © Vydavateľstvo Slovart, spol. s r. o.

Bratislava 2002

Vydalo Vydavateľstvo Slovart, spol. s r. o., Bratislava, 2002

Zodpovedný redaktor Bystrík Šikula

Editorka Mária Štefánková

Výtvarný redaktor Ladislav Donauer

Zalomenie ALIAS PRESS, Bratislava

Foto na obálke: Bobo Boška

ISBN 80-7145-671-3

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s.r.o., 2010

Tak som sám. Zase po rokoch. Prednedávnom som mal ešte vzťahy tri, čo je vzhľadom na to, že som ich udržiaval paralelne, predsa len vyčerpávajúci spôsob života. S prvou som žil dosť dlhý čas na to, aby získala pocit, že som jej pokazil život, v ničom podstatnom ju nepodporoval a že môžem za jej kilá navyše a pokazený vzťah s matkou. Keď odchádzala, mala o šestnásť plných kufrov viac, ako keď pred rokmi prišla, vrásku pri koreni nosa a hysterický záchvat. Povedala, že jej bude chýbať moja „hravosť“. Pravdupovediac, mne budú najviac chýbať moje cédečka, ktoré si vzala.

Druhá – to bol vášnivý vzťah založený na sexe a na tom, že to bola jedna z najkrajších a najvtipnejších žien, aké som kedy stretol. To sú aj všetky dobré vlastnosti, ktoré som u tejto očarujúcej bytosti postrehol. Liečila sa na psychiatrii, klamala za akýchkoľvek okolností a kvôli peniazom by prešla Antarktídu naboso. Dva dni po našom rozchode stretla „dobrého muža na celý život“, ktorý ju okamžite oplodnil a pred pár dňami sa zaňho vydala. V kostole. Štyrikrát do týždňa mi telefonuje a presviedča ma, že je veľmi, „naozaj veľmi“ šťastná.

Tretia bola šarmantná a záhadná. Bola s ňou fakt sranda, vyznala sa v technike a vedela robiť masáž ako bohyňa. Potom prekonala krízu svojho vzťahu a vrátila sa k starej láske. K bývalej spolužiačke z gymnázia. Zostali sme kamaráti.

Takže som sám. Nemám nikoho a môžem mať všetky.

Som sám a môžem chodiť, piť, zoznamovať sa a počúvať všetky tie múdrosti, sprostosti, klebety a historky, čo okolo seba trúsia ľudia v noci. Nemusím nič vysvetľovať, za nič sa ospravedlňovať. Žiadne plány do budúcnosti, len zber zážitkov. Ak sa vám to zdá trápne, nečítajte ďalej.

Toto je môj nočný denník. Tu je pár nocí, ktoré stáli za zaznamenanie.

Noc prvá:

Príliš sexy pre teba

25. júl

Ešte pred polnocou som stretol kamaráta fotografa s digitálnym fotoaparátom. Má zvláštnu úchylku fotiť v noci po krčmách známych a potom ich vystavovať na internete. Má na tento účel zriadenú skvelú webovú stránku a raz ho za to niekto zabije.

Najskôr sme narazili na dvoch mojich známych – ukážkové prototypy toho, čo možno nazvať slovenskou zlatou mládežou. Sedel s nimi jeden odkvitnutý bývalý emigrant a riešili mimoriadnu aktivitu nejakého ministra na poli obchodu so stíhačkami. Kým prešli k poisťovníctvu, bol som už pri vedľajšom stole.

Tam ma bývalá frajerka kamaráta fotografa zoznámila so svojimi priateľkami. Boli tri, všetky mali prsia trojky, orgazmus a depresiu. Príliš pekné, príliš inteligentné a príliš sexy, aby sa s nimi niekto zoznamoval. Práve riešili nový objav bývalej frajerky nejakého mimoriadne rafinovaného chlapíka, ktorý s ňou síce spával nahý v posteli, ale odmietal sa s ňou vyspať.

– Tak mu ho zober do úst, – poradila jej kamarátka, pracujúca vraj v reklame, teda s pochopiteľným zmyslom pre skratku.

– Čo si? Nebudem si strkať do úst cudzieho vtáka!

– Všetky vtáky sú cudzie. Veď nemáš vlastného!

Nato sa rozprúdila debata o orálnom sexe, ktorá nebola nezaujímavá, až na to, že som sa musel spytovať sám seba, prečo o tom hovoria predo mnou. V takom prípade totiž v zásade existujú len dve možnosti: buď ma chce niektorá z nich do postele, alebo ma pokladajú za homosexuála. Nakoniec sa objavila tretia alternatíva. Dievča z reklamky sa ku mne otočilo a povedalo presvedčivým tónom:

– Tak to, kristepane, napíš, že také ako my sú najlepšie v posteli! S nami je orgazmus, ako keď ťa prejde vlak!

Tak sa aj stalo. Môžem to dosvedčiť. Ale o tom inokedy.

V tej chvíli boli všetky mimoriadne milé, príťažlivé a tak trochu sladkasté, aké bývajú ženy, keď sú pripravené zoznamovať sa s novými mužmi a nechať sa od nich balamutiť. Dva dokonalé exempláre „nových mužov“ sedeli o dva stoly ďalej. Závideli mi, kontaktovali moje spoločníčky očami a ani zaboha sa k ničomu nevedeli odhodlať. Dievča z reklamky vyslalo ich smerom úsmev na tri palce a precedilo cynicky:

– O chvíľu sa mi roztrhnú kútiky úst. Ale viac sa fakt snažiť nebudem. Nezaujímajú ma chlapi, ktorých musím zbaliť ja.

– Ani mňa nebaví čakať, kým sa nejaký pribrzdenec odblokuje. Muž činu, keď niečo chce, tak si to vypýta alebo zoberie, – povedala bývalá fotografova frajerka.

– To sú typickí Slováci, – povedala druhá kamarátka, ktorá si robí doktorát na filozofickej. – Celá naša literatúra a kinematografia je o tom. Heroizácia pribrzdenosti.

Netrvalo ani štvrť hodiny a dvojici pribrzdencov vypršal čas na rozmyslenie, pretože dievča z reklamky stretlo týpka z marketingového oddelenia medzinárodného koncernu vyrábajúceho nejaké zvratky a odišlo s ním k baru. K nám si prisadla zhulená polovica kapely, ktorú si filozofka púšťa v aute. Riešili rozvody, honoráre, sex, alkohol, fet a SOZU, čo sú vlastne všetky témy, o ktorých som ich kedy počul hovoriť.

V ten večer som sa ešte dozvedel pravidlo o obliekaní na ulicu, podľa ktorého si muž pri pohľade na ženu nemá pomyslieť: „Tá má ale kozy!“ alebo: „Tú by som pojebal!“, ale MÁ SA POTEŠIŤ!

Potom ma už zbalila nádherná herečka v pokročilom štádiu rozcítenosti. Fantasticky voňala, hrýzla ma do krku, chcela tancovať a cítiť naše prúdiace energie. Nakoniec ma zatiahla na toalety. Z nejakého dôvodu hovoria v poslednom čase ženy celého vesmíru o reinkarnácii. Je výhodné nebojovať s tým. Je výhodné splynúť s prúdom. Zvlášť preto, že väčšina mužov sa pri týchto témach ironicky škľabí, vy budete tým zriedkavým príťažlivým zasvätencom. To by ste neverili, čo dokážu vety typu: „Aj ja cítim, že sme sa už stretli. Možno v Starom Egypte. Boli sme faraóni. Aj tento zadok som už určite držal v ruke.“

Kým sme sa pomaly prepracovali do kabínky, z tej vedľajšej sa ozvalo spláchnutie a vo dverách sa objavila tretia kamarátka bývalej fotografovej frajerky. Pri stole sa tajomne usmievala, nechcela povedať, čo robí, a tvrdila, že sa volá Sante. Aj v tejto chvíli sa tajomne usmievala. Veľavýznamne sa na nás pozrela, pomaly si umyla ruky, akoby vykonávala nejaký obrad, a potom mi povedala tichým hlasom s nádychom veselosti, ako keď voláte oslávenca do izby, kde je preňho pripravené mimoriadne živé, páchnuce a nezvládnuteľné prekvapenie:

– Pozor na srdcovú čakru. Vlastne aj na krčnú. Na tie zranené city a nevypovedané veci.

Kým sa za ňou zatvorili dvere, tá moja ma stihla celého ohmatať. Kým som vyšiel von, Sante ani jej kamarátky už v podniku neboli.

Na doske stola bolo napísané číslo. Nie telefónne. Číslo bankového účtu. To som ešte nevedel, že sú aj dievčatá, ktoré na otázku, ako im môžete pomôcť, povedia spamäti číslo svojho účtu.

– Objekty pre mužov s fantáziou, – utrúsil barman na moju adresu. Zdalo sa mi to vtipné len do okamihu, keď som pochopil, že je to jeho univerzálna formulka na preklenutie väčšiny trápnych okamihov mlčania, pri ktorých sa muži tvária tak idiotsky ako asi ja v tej chvíli.

Doma som si hodil do minerálky tri tabletky šumivého vitamínu C a vypil to na ex, mysliac pritom na svoju matku – diétnu sestru, astrologičku a odborníčku na tantrický sex –, ktorá vždy tvrdila, že vitamínom C sa nemôžeš predávkovať, lebo to, čo telo nespotrebuje, vylúči v moči. Mala aj druhé pravidlo, volalo sa MYSLI NA ZAJTRA. Práve preto som mal v ruke flashkartu kamaráta fotografa, preto moju herečku unášal taxík domov a preto som mal príjemne nečakaný pocit, že som sa to nevyvíja až tak zle.

Noc druhá:

Nové prsia, staré duše

1. august

Ďalšia noc. Tma, dusno, komáre, rozjímanie o zmysle existencie. Povedal som si, že je najvyšší čas znovu si zresetovať mozog alkoholom.

Mám za sebou pár mesiacov, keď som cestoval viac, ako by sa mi chcelo, a vo chvíli, keď mi v duchu hesla: „Raňajky v Londýne, večera v New Yorku, batožina v Singapure“ stratili kufre postupne všetky väčšie letecké spoločnosti, keď som prežil pár turbulencií, pri ktorých som mal absolútnu istotu, že pri akejkoľvek katastrofe sa cez masívne hamburgerové telá šťastných Američanov k núdzovému východu nepretlačím, vo chvíli bez peňazí a bez pasu, vo chvíli, keď sa človek rúti niekam a ani zaboha si nevie spomenúť, PREČO to vlastne robí, v každej takejto chvíli pomáha len reset mozgu. Žiadna viera, žiadne vnútorné presvedčenie, žiaden vyšší hlas vám vtedy nepovie, čo bude ďalej a čo máte robiť. Pomáha len reset. A teraz už viem, že nikde sa tak dobre neresetuje ako tu doma. S ľuďmi, ktorých poznáte, s alkoholom, na ktorý ste zvyknutí. Zresetovaný mozog je na druhý deň ráno zrazu nečakane tichý, všetky podružné starosti, pochybnosti a trápne spomienky sú vyvraždené a zarovnané so zemou, podstatné myšlienky a životne dôležité informácie sa pre istotu iba nevtieravo motajú, aby nebudili nepatričnú pozornosť, a celá hlava len tichučko bzučí, ako keď pomaly nabiehajú hardisky.

Tak som opustil poloprázdny byt vybrakovaný mojou bývalou a plný odhodlania som vyrazil von.

Hneď na začiatku som urobil základnú chybu, že som svoj ťah mestom začal s kamarátmi fotografom a bubeníkom. Fotograf je bývalý alkoholik a bubeník vyliečený feťák, takže v súčasnosti majú k resetom dosť podozrievavý vzťah.

Po polhodine spoločného rozjímania o fotografických objektívoch som našťastie natrafil na kamarátku mojej sestry. Je to asi najinteligentnejšia žena, akú poznám, ale z neznámeho dôvodu sa rozhodla tváriť, že je ťažko postihnutá blondína, ktorej odumrela väčšina mozgových buniek. Zvlášť v spoločnosti mužov s obľubou zosústredí svoj výraz do konštelácie „ranená labuť“, a aby zakamuflovala svoje hanebné IQ 167, s potešením vypúšťa prejavy typu: „Ja sa riadim intuíciou. Nemyslite si, že ja nemám mozog. Ja ho mám, ja ho iba nepoužívam, lebo mu nedôverujem.“

Tentoraz ma prekvapila teóriou o miešaní energií muža a ženy pri pohlavnom styku. Zvlášť pri spoločnom orgazme. Preto by si človek mal dobre rozmyslieť, s kým spí, pretože mu zakaždým necháva niečo zo seba a niečo z neho si zas berie. Keď sa energie zmiešajú, vytvoria puto, energetický lúč, ktorý pretrváva ešte dlho po tom, ako sa tí dvaja rozídu, a tak si bývalí milenci môžu navzájom ovplyvňovať sexuálnu rozkoš, môžu sa blokovať, škodiť si, ale aj sa vzrušovať na diaľku, hoci už spia s inými partnermi. „A preto ja cítim, kedy môj muž preťahuje svoju milenku. Nechutné. Keby ona aspoň nebola také jelito bez talentu.“

Historky Ranenej Labute z jej manželského života ma doteraz vždy rozveseľovali do omdletia, ale vo svetle nových životných skúseností ma začali utvrdzovať v mojom stále silnejúcom presvedčení, že čosi nie je v poriadku. Ak niečo z duše nenávidím, tak sú to telenovely. Kým sú uzavreté v bedni televízneho prijímača, tak je to ešte v poriadku, lebo ten sa dá vypnúť. Ale keď vám telenovela vtrhne do života, čo môžete urobiť? Ako sa dá vypnúť život?

Dali sme si s Ranenou Labuťou ďalšie vodky a ona pokračovala. Bola u veštice, a tá jej povedala, že je veľmi stará vyspelá duša, že toto jej prevtelenie je posledné, že manžela nech si zatiaľ nevšíma, že jeho milenky súvisia s jeho karmou a že poslanie Ranenej Labute v tomto živote je rozdávať lásku. Nekonečnú, nepodmienenú, bez žiarlivosti a bez potreby vlastniť.

V okamihu, ako táto myšlienka doznela, som si povedal, že je najvyšší čas zmeniť lokál. Začal som premýšľať nad vhodnou únikovou vetou, pretože kamarátka-nekamarátka, mám sa rád a v tej chvíli som sa potreboval dostať k bezbolestnému resetu a nie na psychiatriu. Vtedy sa pri našom stole objavil môj kamarát plastický chirurg. Keď som ich zoznámil, Ranená Labuť pustila staré duše k vode a vyjadrila sa v tom zmysle, že potrebuje operovať prsia. Keďže som ich mal už možnosť vidieť, viem, že nepotrebuje. V podstate sa mi jej prsia vždy páčili. Ale Ranená Labuť povedala, že stará duša s novými prsiami je ideálna kombinácia na posledný život. Plastik bol trochu mimo, ale zábavu nekazil. Ako na zavolanie sa v krčme nečakane objavil manžel Ranenej Labute a my sme na chvíľu osameli, pretože sa s ním Ranená Labuť odišla pohádať von.

Scénka to bola rýchla a hlučná, polovica krčmy sa presunula k oknám. O chvíľu bola Ranená Labuť späť a s ňou aj môj tradične triezvy kamarát fotograf. Vysvitlo, že sa poznajú z nejakej svadby, na ktorej pristihli nevestu so ženíchovým svedkom súložiť pod klavírom.

Keď bola historka v najlepšom, tak mi – v duchu telenovely zúriacej okolo mňa – zazvonil telefón. Volala mi sestra, že práve pristihla manžela so svojou najlepšou kamarátkou v posteli. Teda s druhou najlepšou, lebo tá prvá najlepšia, teda Ranená Labuť, práve vedľa mňa zbystrila pozornosť. Niekedy mám pocit, že ženy majú schopnosť mať neobmedzené množstvo najlepších kamarátok. Tie úplne najlepšie kamarátky sa kamarátia aj s ich mužmi. Ak by som sa raz náhodou ženil, budem najlepšie kamarátky svojej nastávajúcej podrobovať nekompromisnému výberovému konkurzu.

– A boli v tej posteli kvôli sexu? Nebola to nejaká náhla nevoľnosť alebo niečo také? – spýtal som sa pomerne idiotsky.

– Jebali! – zakričala mi sestra do telefónu. – Neviem, čo mám robiť.

V tej chvíli som na okamih takmer podľahol pokušeniu povedať, že som práve niekde na druhom konci sveta, že tu mám partičku pripitých Holanďanov a musím sa im venovať, že by som jej fakt rád pomohol, ale nemôžem, a okrem toho, do záležitostí dvoch ľudí – hlavne ak je jeden z nich s niekým tretím v posteli – sa nechcem miešať. Potom som si ale spomenul na svoju samovražednú historku z mladosti a ako potom moja sestra spala pri mne tri dni v kresle, ako nedávno počúvala o tretej v noci moje alkoholické depresívne monológy a ako si ma raz bez rečí šla vyzdvihnúť na políciu.

– Ja neviem, čo mám robiť, – zopakovala. – Čo sa robí v takej situácii?

To som fakt nevedel. Ale uvedomil som si, že moja sestra je schopná všetkého. Poliať tých dvoch kyselinou, vyskočiť z okna, aj sadnúť si s nimi k stolu a do rána diskutovať o použití antikoncepcie a riziku pohlavných chorôb. Tak som sa konečne vyjadril:

– Poď teda ku mne. Môžeš u mňa spať.

– Dobre, – v hlase jej zaznela úľava. – O pol hodinu som tam.

– Kto bude u teba spať? – spýtala sa Ranená Labuť.

– Hysterka, – povedal som.

Hysterka a Kretén, to boli naše vzájomné pomenovania, ktoré vznikli niekedy v období puberty a ešte celkom citlivo vyjadrovali naše vtedajšie súrodenecké spolunažívanie. Vtedy sa ujali v najbližšom okolí a doteraz ich pár zasvätencov občas používa.

– Môžem sa pridať? – zašveholila Ranená Labuť.

– Mám len jeden matrac na zemi, – upozornil som ju.

– Nevadí, – usmiala sa. – Nikdy si nechcel mať v posteli dve baby naraz?

Samozrejme, že som si už predstavoval, aké by to mohlo byť zaujímavé do trojky, ale nepočítal som s konšteláciou „ja plus sestra plus sestrina kamarátka“. Niekedy je však lepšie nechať udalostiam voľný priebeh, než si zbytočnými predsudkami kaziť večer.

Doma sme pristihli moju bývalú, ako mi prezerá knižnicu a vyberá z nej knihy, ktoré by sa jej ešte zišli. Po prvom nutkaní rituálne ju zavraždiť a vystaviť jej naaranžovanú mŕtvolu pred vchodom som sa ovládol a povedal som jej, nech si tie knihy zoberie, ale nech vráti kľúče. Knihy si zbalila a rozplakala sa. Kľúče mi vraj vráti, ale až keď si ich odfotografuje na pamiatku. Potom sa ma spýtala, či som ju vôbec niekedy miloval a či s ňou pôjdem na kávu.

Od určitého času už so mnou ženské slzy nerobia nič. Stal som sa jednoducho imúnnym. Otvoril som teda fľašu whisky, nalial som si a pozoroval som Ranenú Labuť, ako vyberá z kabelky antidepresíva a dáva ich zapiť mojej bývalej. Bohužiaľ, zúfalo bezpečnú dávku.

V tej chvíli dorazila moja sestra Hysterka s albumom svojich svadobných fotografií, zubnou kefkou a poloprázdnou fľašou whisky. Chýbajúcu polovicu stiahla cestou v taxíku. Taxikár bol zrejme zasvätený do situácie, pretože odprevadil sestru až k dverám môjho bytu a vypýtal si od nej telefónne číslo. Využil som jeho chvíľkovú indispozíciu a naložil som mu do auta plačúcu bývalú aj s polovicou svojej knižnice. Ranená Labuť taxikárovi prezradila, že ak sa opováži bývalú pod akoukoľvek zámienkou doviezť späť, bude to posledný deň jeho duše v tomto tele. A nech si nepraje vidieť moju sestru Hysterku, keď sa naštve.

Ďalšie udalosti viem zrekonštruovať len s problémami. Dopili sme obe fľaše whisky, robili si palacinky, jedli zmrzlinu a hrali hru Kto povie najväčšiu ohováračku. Potom Ranená Labuť niekde našla calvados, salámu, uhorky, vodku a víno. Hysterka odstrihla na všetkých svadobných fotkách svojmu manželovi hlavu, na tých, čo zobrazovali celú postavu, odstrihávala aj iné veci. Spievali sme, smiali sa a plakali. Zreteľne si pamätám, že Ranená Labuť nenosí nohavičky, viem si vybaviť aj sladkohorkú chuť jej jazyka v mojich ústach. Myslím, že niekto aj vracal, ale neviem kto. V primeranom okamihu sa mi však podarilo lokalizovať matrac, sestru aj jej kamarátku. Zaspal som na svitaní niekde uprostred vety.

Keď som sa okolo poludnia prebral, bol som na matraci sám. Ale v kuchyni boli dve nádherné ženy s mokrými, čerstvo umytými vlasmi, oblečené v mojich basketbalových tričkách. Ticho plieskali bosými nohami o podlahu, varili kávu a bavili sa o silikónoch a o prerušovanom styku.

Ja som sa zrazu cítil pokojný a čistý. Vedľajšie myšlienky vyvraždené, podstatné duševné pochody spomalené a krotké, v hlave mi jemne bzučalo. Uľavilo sa mi. Reset mozgu sa predsa len podaril.

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Tiráž

1 - 9

Noc prvá: Príliš sexy pre teba

Noc druhá: Nové prsia, staré duše

10 - 18

19 - 22