Ukázka elektronické knihy

Text copyright © 2015 Abby Hanlonová

Translation © 2016 Klára Míčková

Czech edition © 2016 Nakladatelství Slovart

Dorka a opravdu opravdická kamarádka

Z anglického originálu Dory and the Real True Friend

(Dial Books, London 2015) přeložila Klára Míčková

Redigovala Jana Kunová

Korektury Adéla Lapáčková a Ivana Myšková

Editorka Kateřina Eliášová

Vydalo Nakladatelství Slovart, s. r. o., v edici BRIO v roce 2016

Vydání první

Sazbu zhotovil Item, spol. s r. o., Bratislava

Tisk PATRIA I., spol. s r. o., Prievidza

ISBN 978-80-7529-041-0

10 9 8 7 6 5 4 3 2 1

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2020

KAPITOLA PRVNÍ

FAKT DIVNÁ

Jmenuju se Dorka, ale všichni mi říkají Rošťanda. Představím vám svoji rodinu.

Mám mámu, tátu, staršího bráchu a starší ségru. To jsou normální lidi. Pak mám ještě strašidlo a dobrou vílu a ty nejsou normální, protože je vidím jenom já.

Strašidlo se jmenuje Maruška. Spí pod mojí postelí a celý den si hrajeme. Moje dobrá víla je pan Oříšek. Žije v lese a objeví se, jen když jsem v bryndě. Což bude zanedlouho, protože…

… zítra začíná škola!

Marušce tu novinu oznámím při našem oblíbeném cvičení.

„A jó, tohleto! To místo se spoustou vodotrysků!“ zvolá. „Jak je tam spousta dětí a skoro žádní dospělí! Super! Tam se mi moc líbí!“ rozplývá se. „Musíme si zabalit!“

Maruška se rozhodne sepsat, co si mám vzít s sebou.

„Promiň, ale tohle nejde přečíst,“ vzdychnu.

A tak Maruška seznam přečte. „Zítra si do školy přines tátovo špinavé prádlo, extra porci salámu a citronovou šťávu.“

„To je ale divný seznam!“ vydechnu. „Vážně si pamatuješ, co to je škola?“

„Mmhm. Úplně vážně,“ přisvědčí.

„Tak jo,“ řeknu. „Budu ti věřit.“

Nejdřív posbíráme co nejvíc tátova špinavého oblečení.

Pak napěchuju posbírané prádlo do aktovky. Vypadám jako velká holka s aktovkou plnou domácích úkolů. Tak proto to prádlo!

Potom vklouzneme do kuchyně. Naštěstí tam nikdo není, a tak shrábnu hrst salámových koleček a nacpu je do svačinkové krabičky. Je fakt, že máma mi salámu zabalí vždycky málo.

Nakonec hledáme citronovou šťávu.

„Tak jo, zjistíme, k čemu je dobrá,“ řeknu Marušce. „Trochu se napiju a ty mi řekneš, co se stane.“

TÝJO! PÁNI! NO TEDA!

„Tak co?“ ptám se.

„Máš OBROVSKÉ svaly!“ informuje mě Maruška.

„Co dál?“ zajímá mě.

„Kosti ti svítí jako žárovky!“

„Co ještě?“

„Taky máš kouzelné obočí!“ oznámí.

Netuším, co to znamená, ale líbí se mi to.

„Berem ji s sebou!“ rozhodnu.

V tu chvíli se v kuchyni objeví brácha se ségrou.

„Co tady vyvádíš?“ zeptá se Viola.

„Nic,“ hlesnu, zatímco Maruška rychle strčí lahvičku citronové šťávy

do mojí svačinkové krabičky.

„Víš co, Rošťando? Budeš se muset do školy nějak oblíct! Už nemůžeš každý den nosit tu starou špinavou noční košili,“ praví Viola.

„Taky už si ve škole nemůžeš povídat sama se sebou,“ dodá Lukáš.

„A nepřesouvej po třídě nábytek, aby sis mohla postavit pevnost, jako minulý rok,“ přisadí si Viola.

„Hlavně si nic nepředstavuj!“ nabádá mě Lukáš. „Na nic jiného pamatovat nemusíš, Rošťando.“

„Přesně tak,“ přitaká Viola a varovně zvedne prst. „Za žádných okolností NEPOUŽÍVEJ svoji představivost!“

„To znamená nikomu neříkat, že u nás doma žijí strašidla!“ vysvětluje Lukáš.

„A nemluvit o paní Křupchňapkové!“ dodá Viola.

„O kom? S tou jsem dávno skončila!“ vyjeknu, ale je to obrovská lež, protože na paní Křupchňapkovou si pořád hraju ze všeho nejradši.

Paní Křupchňapková je zlodějka, je jí pět set sedm let a má špičaté, ostré zuby. Chtěla mě unést od rodiny a zamknout mě navždy ve svojí jeskyni, ale já jsem ji přelstila.

„A hlavně si zapamatuj,“ pronese sestra varovně, „NEBUĎ SVÁ. Zvládneš to?“

„Rošťando! Na co koukáš?“ okřikne mě Lukáš. „Poslouchej nás!“

„Víš, proč ti to všechno říkáme?“ táže se Viola a zalomcuje mi rameny. „Vzbuď se! Dávej pozor!

PROTOŽE JESTLI SE BUDEŠ CHOVAT TAK STRAŠNĚ DIVNĚ,  NIKDO S TEBOU  NEBUDE CHTÍT  KAMARÁDIT!“

Violina slova na mě dopadají jako těžké kameny, jeden po druhém mě udeří s obrovskou silou. Všechna strašidla rázem zmizí.

„Cože?“ hlesnu.

Viola pomalu opakuje: „Nebudeš – mít – žádné – kamarády.“

„To je mi fuk,“ odseknu. Ale v duchu si představím, jak o přestávce stojím někde samotná.

„Jestli si chceš najít kamarády,“ radí sestra, „měla bys mě poslechnout. Měla by sis rozmyslet, co si první den vezmeš na sebe.“

Table of Contents

Titulní strana

Tiráž

KAPITOLA PRVNÍ