KNIHA RADOSTI

Ako si trvalo uchovať šťastie v meniacom sa svete

JEHO SVÄTOSŤ DALAJLAMA

A ARCIBISKUP DESMOND TUTU

S Douglasom Abramsom

The Book of Joy

Copyright © 2016 by The Dalai Lama Trust, Desmond Tutu and Douglas Abrams

Translation © 2016 by Marína Terenová and Darina Gyurkovicsová

Cover © 2016 by Peter Mičuda

Cover photograph and photographs on pp. II, 170, 306

and 352 © Miranda Penn Turin. Photographs on pp. VIII, XII, 10, 26, 66, 80, 190, 276 and 290 © Tenzin Choejor.

Slovak edition © 2016 (elektronická verzia) by NOXI s. r. o.

ISBN 978-80-8111-432-8

OBSAH

Pozvanie k radosti 5

Úvod 7

Príchod: Sme krehké bytosti 20

1. DEŇ

Podstata skutočnej radosti 45

Prečo nie si morózny? 47

Nič nádherné neprichádza bez istého utrpenia 66

Zriekli ste sa pôžitkov? 78

Naša najväčšia radosť 90

Obed: Stretnutie dvoch ľudí so zmyslom pre darebáctva je úžasné 100

2. A 3. DEŇ

Prekážky radosti 89

Ste majstrovské dielo, ktoré sa práve tvorí 123

Strach, stres a úzkosť: Býval som veľmi nervózny 139

Frustrácia a hnev: Kričal by som 153

Smútok a žiaľ: Ťažké časy nás pevnejšie spletajú 167

Zúfalstvo: Svet je samý chaos 175

Osamelosť: Nie je potrebné predstavovať sa 190

Závisť: Už zasa ide okolo ten chlapík na svojom Mercedese 204

Utrpenie a nešťastie: Prekonávanie ťažkostí 220

Choroba a strach zo smrti: Radšej by som šiel do pekla 243

Meditácia: Teraz vám poviem jedno tajomstvo 261

4. A 5. DEŇ

Osem pilierov radosti 193

1. Perspektíva: Sú viaceré uhly pohľadu 293

2. Pokora: Chcel som vyzerať pokorne a skromne 309

3. Humor: Lepšie je smiať sa a vtipkovať 329

4. Akceptácia: Iba tu začína zmena 343

5. Odpúšťanie: Oslobodenie sa od minulosti 353

6. Vďačnosť: Mám šťastie, že žijem 372

7. Súcitnosť: Takými sa chceme stať 388

8. Štedrosť: Sme naplnení radosťou 410

Oslava: Tanec na tibetských uliciach 434

Odchod: Posledná rozlúčka 458

Cvičenia zamerané na radosť 484

Poďakovania 549

Pozvanie k radosti

Aby sme oslávili výnimočné narodeniny jedného z nás,

na týždeň sme sa stretli v Dharamsale, aby sme si vychutnali naše priateľstvo a vytvorili niečo, o čom dúfame, že bude narodeninovým darčekom pre ostatných. Asi nejestvuje nič radostnejšie ako narodenie, a predsa mnohí trávia veľkú časť života v smútku, úzkosti a trápení. Dúfame, že táto knižočka bude podnetom, aby ste v živote nachádzali viac radosti a šťastia.

Budúcnosť nepredurčuje nijaký temný osud, to my sami. Každý deň a každý okamih sme schopní vytvárať a pretvárať svoje životy a samotnú kvalitu života ľudí na našej planéte. Takáto je naša moc.

Trvalé šťastie nie je možné nájsť dosahovaním cieľov a výsledkov. Nespočíva v bohatstve ani sláve. Spočíva iba v ľudskej mysli a srdci a my dúfame, že práve tam ho nájdete.

Náš spoluautor Douglas Abrams láskavo súhlasil, že nám pomôže s týmto projektom a v priebehu týždňa v Dharamsale s nami robil rozhovory. Požiadali sme ho, aby naše hlasy popretkával a pridal k nim svoj vlastný, ako náš rozprávač, takže nebudeme vyjadrovať iba naše názory a skúsenosti, ale aj to, čo o nachádzaní prameňa radosti objavili vedci a iní ľudia.

Nemusíte nám veriť. Naozaj nič z toho, čo povieme, by ste nemali brať ako článok viery. Len vám hovoríme to, čo videli a pochopili dvaja priatelia z veľmi odlišných svetov počas svojich dlhých životov. Dúfame, že si overíte pravdivosť toho, čo je tu napísané tým, že to vyskúšate vo svojom vlastnom živote.

Každý deň je novou príležitosťou začať odznova. Každý deň je dňom vášho narodenia.

Kiež sa táto kniha stane požehnaním pre všetky vnímavé bytosti a pre všetky božie deti – vrátane vás.

TÄNDZIN GJAMCCHO,

JEHO SVÄTOSŤ DALAJLAMA

DESMOND TUTU,

ARCIBISKUP EMERITUS Z JUHOAFRICKEJ REPUBLIKY

ÚVOD

Douglasa Abramsa

Na predhorí Himalájí posypaných snehom, týčiacich sa za nami, sme na malom letisku vystúpili z lietadla a pri ohlušujúcom rachote prúdových motorov sa dvaja dávni priatelia objali. Arcibiskup sa nežne dotkol líc dalajlamu a dalajlama našpúlil ústa, akoby arcibiskupovi posielal bozk. Bol to okamih úžasnej emócie a priateľstva. Počas rok dlhej prípravy tejto návštevy sme si boli vedomí, čo môže toto stretnutie znamenať pre svet, ale nikdy sme si neuvedomili, čo môže znamenať týždeň spolu pre týchto dvoch.

Dostať možnosť zdieľať s nimi týždeň rozhovorov, ktoré sa odohrali v Indii v Dharamsale, v dalajlamovej exilovej rezidencii, bolo pre mňa nesmiernou poctou, ale aj neľahkou úlohou s veľkou zodpovednosťou. V tejto knihe som sa pokúsil sprostredkovať vám ich dôverné rozhovory, naplnené zdanlivo nekončiacim smiechom a prešpikované mnohými prenikavými okamihmi lásky aj bolestných spomienok.

Hoci sa predtým stretli iba zo šesťkrát, medzi týmito mužmi je puto, ktoré presahuje krátkosť spolu stráveného času a obaja považujú toho druhého za svojho „darebáckeho duchovného brata“. Nikdy predtým (a asi už ani potom) nemali možnosť stráviť spolu toľko času, užívať si spoločnosť toho druhého a tešiť sa zo vzájomného priateľstva. Ťažké kroky smrteľnosti neboli nikdy veľmi ďaleko od našich rozhovorov. Itinerár našej cesty musel byť dvakrát pozmenený, aby sa arcibiskup mohol zúčastniť pohrebov svojich blízkych. Keďže zdravotné problémy a svetová politická situácia sa sprisahali, aby neumožňovali ich stretnutie, uvedomovali sme si, že toto je možno poslednýkrát, čo sú spolu.

Týždeň sme sedávali v kruhu mäkkého svetla, starostlivo nastaveného tak, aby neubližovalo dalajlamovým citlivým očiam a okolo nás nakrúcalo päť videokamier. Počas našich úvah s cieľom pochopiť radosť sme preskúmali mnoho najhlbších otázok života. Hľadali sme radosť, ktorá nie je závislá od vývoja okolností. Vedeli sme, že v našich rozhovoroch sa budeme musieť tiež dotknúť prekážok, ktoré často spôsobujú, že radosť je nedosiahnuteľná. V rámci rozhovorov opísali osem pilierov radosti – štyri piliere mysle a štyri piliere srdca – ktoré sú základom pre radostnejší život. Títo dvaja veľkí duchovní vodcovia sa zhodli na najdôležitejších princípoch, a keď sme sa usilovali zozbierať myšlienky, ktoré by mohli čitateľom pomôcť nájsť trvalé šťastie v neustále a často sa meniacom svete, poskytli nám osvetľujúce podrobnosti.

Mali sme príležitosť denne popíjať teplý čaj z Darjeelingu a lámať chlieb – tibetské chlebové placky. Všetci, čo pracovali na nakrúcaní rozhovorov, boli pozvaní na tieto každodenné občerstvenia s čajom. V jedno výnimočné ráno dokonca dalajlama pozval arcibiskupa do súkromných priestorov k svojej meditácii. Arcibiskup zasa poskytol dalajlamovi prijímanie, rituál, ktorý je bežne vyhradený pre ľudí kresťanského vierovyznania.

Koncom týždňa sme napokon oslávili dalajlamove narodeniny v Tibetskej Dedine Detí, jednej z internátnych škôl pre deti, ktoré utiekli z Tibetu, keďže čínske úrady im bránia získať vzdelanie založené na tibetskej kultúre a v tibetskom jazyku. Deti sem posielajú ich rodičia cez horské priechody so sprievodcami, ktorí sľúbia, že ich dovedú do jednej z dalajlamových škôl. Je ťažké predstaviť si, ako musí rodičom trhať srdce, keď posielajú svoje deti preč a vedia, že ich znova uvidia možno o viac než desať rokov, ak vôbec.

V takejto traumatizovanej škole sa viac než dvetisíc žiakov a ich učiteľov radovalo, keď dalajlama, ktorému jeho kláštorné sľuby zakazujú tancovať, urobil prvé neisté kroky šimy, povzbudzovaný neskrotným arcibiskupovým boogie.

Dalajlama a arcibiskup sú dvaja veľkí duchovní majstri dnešnej doby, ale sú to aj morálni vodcovia, ktorí prekračujú svoje vlastné tradície a vždy hovoria v záujme ľudstva ako takého. Ich osobná odvaha a pružnosť spolu s neochvejnou vierou v ľudskosť inšpiruje milióny, odmietajúce podriadiť sa módnemu cynizmu, od ktorého nám hrozí, že nás zaplaví. Ich radosť očividne nie je ľahká alebo povrchná, je vypálená v ohni nepriaznivých okolností, útlaku a zápasov. Dalajlama aj arcibiskup nám pripomínajú, že radosť je v skutočnosti naším vrodeným právom a dokonca ešte základnejším než šťastie.

„Radosť,“ povedal počas toho týždňa arcibiskup, „je oveľa väčšia než šťastie. Kým šťastie sa často vníma ako závislé na vonkajších okolnostiach, radosť nie.“ Takýto stav mysle – a srdca – je oveľa bližší rovnako dalajlamovmu aj arcibiskupovmu chápaniu vecí, ktoré rozjasňujú naše životy a ktoré v konečnom dôsledku vedú k uspokojujúcemu a zmysluplnému životu.

Dialógy boli o tom, čo dalajlama nazval samotným „zmyslom života“ – cieľom je zbaviť sa utrpenia a objaviť šťastie. Obaja rozprávali o vlastnom, ťažko získanom poznaní, vedúcom k radostnému životu zoči-voči nevyhnutným žiaľom života. Spolu skúmali, ako môžeme radosť transformovať z prchavého stavu na pretrvávajúcu vlastnosť, z letmého pocitu na trvalý spôsob bytia.

Túto knihu sme si od začiatku predstavovali ako trojposchodovú narodeninovú tortu.

Prvým poschodím je dalajlamovo aj arcibiskupovo učenie o radosti: Je skutočne možné, aby sme boli radostní napriek našim denným starostiam – od frustrácie z rannej dopravy po strach, že nedokážeme zaistiť svoju rodinu, od hnevu na tých, čo nám ublížili, po žiaľ nad stratou milovaných, od pustošivých chorôb až po bezodnú priepasť smrti? Ako môžeme prijať realitu našich životov, nič nepopierať, ale preklenúť bolesť a utrpenie, ktoré sú nevyhnutné? Ale aj keď sú naše životy dobré, ako žiť v radosti, keď toľkí iní trpia: keď ubíjajúca bieda okráda ľudí o budúcnosť, keď sú násilia a teroru plné ulice a keď ekologická devastácia ohrozuje samotnú možnosť žiť na našej planéte? Táto kniha sa pokúša odpovedať na tieto otázky, ale aj na mnoho ďalších.

Druhé poschodie tvoria najnovšie vedecké výskumy o radosti a tiež o všetkých iných kvalitách, ktoré sú podľa vedy podstatné pre pretrvávajúce šťastie. Nové objavy vo výskumoch mozgu a v experimentálnej psychológii prinášajú dnes mnoho hlbokých poznatkov o tom, kedy ľudia prosperujú. Dva mesiace pred touto cestou som obedoval s neurovedcom Richardom Davidsonom, priekopníkom v oblasti výskumov šťastia. Vo svojom laboratóriu študoval meditujúcich a zistil, že meditovanie má pre mozog merateľné prínosy. Sedeli sme vo vietnamskej reštaurácii v San Franciscu pri stolíku vonku a vietor, ktorý je tu vždy, sa pohrával s čierno-sivými kaderami jeho chlapčenského účesu. Jedli sme jarné rolky a Davidson mi povedal, že dalajlama sa mu zdôveril, že vedecké skúmanie meditácie považuje za veľmi inšpirujúce, najmä keď vstáva zavčasu ráno, aby meditoval. Ak veda pomáha dalajlamovi, nám ostatným môže pomôcť o to viac.

Až pričasto vidíme vedu a duchovno ako protistojace sily, každá s rukou na hrdle toho druhého. Arcibiskup Tutu napriek tomu vyjadril vieru v dôležitosť toho, čo nazýva „sebapotvrdzujúca pravda“ – keď mnoho rôznych oblastí poznania poukazuje na rovnaké zistenia. Podobne dalajlama nástojil na tom, že je dôležité, aby táto kniha nebola buddhistická alebo kresťanská, ale univerzálna, podporovaná nielen tradičnými názormi, ale aj vedou. (A ešte odhalenie: ja som žid, aj keď sa považujem za neveriaceho – znie to ako vtip: Buddhista, kresťan a žid vojdú do baru...)

Tretie poschodie narodeninovej torty tvoria príbehy o pobyte v Dharamsale s dalajlamom a arcibiskupom počas tohto týždňa. Tie dôverné a osobné kapitoly majú umožniť čitateľovi, aby kráčal spolu s nami od prvého objatia až po posledné zbohom.

Na koniec knihy sme tiež pripojili výber z praktických cvičení radosti. Obaja učitelia nám rozprávali o svojej vlastnej každodennej praxi, o kotvách ich vlastného emocionálneho a duchovného života. Cieľom nie je vytvoriť nejaký recept na radostný život, ale predstaviť čitateľom niektoré techniky a tradičné postupy, ktoré poslúžili dalajlamovi a arcibiskupovi, aj nespočetným ďalším v priebehu tisícov rokov každej z týchto tradícií. Dúfame, že tieto praktické cvičenia vám pomôžu prijať učenie, vedu aj príbehy a urobiť z nich súčasť svojho každodenného života.

* * *

Mám tú česť, že som pracoval s mnohými veľkými duchovnými učiteľmi aj priekopníkmi vedy našej doby a pomohol som sprostredkovať ostatným ich názory na zdravie a šťastie. (Mnohí z tých vedcov veľkoryso prispeli svojimi výskumami do tejto knihy.) Som si istý, že moja fascinácia – dobre, tak posadnutosť – radosťou sa začala v čase, keď som vyrastal v milujúcom domove, ktorý odrazu zatienil čierny pes depresie. Keďže som bol svedkom a účastníkom bolestného trápenia už vo veľmi mladom veku, viem, že mnoho ľudského utrpenia vzniká priamo v našej hlave a srdci. Týždeň v Dharamsale bol pre mňa výnimočným a náročným vyvrcholením tejto celoživotnej cesty za pochopením radosti aj utrpenia.

Sedel som tam ako vyslanec ľudu počas piatich dní rozhovorov a hľadel som do očí dvom z najsúcitnejších ľudí na tejto planéte. Som veľmi skeptický k zázračným pocitom, aké niektorí ľudia pripisujú prítomnosti duchovných učiteľov, ale zistil som, že od prvého dňa mi hučí v hlave. Bolo to znepokojujúce, ale asi to bol jednoducho príklad, ako moje zrkadliace neuróny, tie špeciálne empatické mozgové bunky, internalizovali to, čo som pozoroval v očiach týchto dvoch mimoriadne láskyplných mužov.

Na zúfalú úlohu destilovať ich múdrosť som našťastie nebol sám. Thuptän Džinpa, buddhistický vzdelanec a dalajlamov hlavný tlmočník viac než tridsať rokov, ma sprevádzal od začiatku do konca. Mnoho rokov bol buddhistickým mníchom, ale vzdal sa rúcha v prospech manželského a rodinného života v Kanade, čím sa z neho stal dokonalý partner, schopný tlmočiť rôzne svety rovnako ako rôzne jazyky. Spolu sme sedeli počas rozhovorov, ale Džinpa mi pomáhal aj pripravovať otázky a prekladať odpovede. Stal sa mojím spoľahlivým spolupracovníkom a drahým priateľom.

Otázky neboli iba naše. Vyzvali sme svet, aby kládol svoje otázky o radosti a hoci sme napokon mali iba tri dni na to, aby sme ich zozbierali, dostali sme ich viac než tisíc. Bolo fascinujúce, že väčšina otázok nebola o tom, ako nájsť svoju vlastnú radosť, ale ako vôbec môžeme žiť radostne vo svete plnom utrpenia.

Počas toho týždňa ich prsty často podpichovačne hrozili len okamih predtým, ako sa ich dlane nadšene stleskli. Pri prvom obede nám arcibiskup rozprával príhodu z prednášky, ktorú robili spolu. Keď sa pripravovali vystúpiť na pódium, dalajlama – svetový predobraz súcitu a mieru – predstieral, že škrtí svojho staršieho duchovného brata. Arcibiskup sa obrátil k dalajlamovi a hovorí: „Hej, snímajú nás kamery, správaj sa ako svätý muž.“

Tí dvaja nám pripomínajú, že záleží na tom, ako konáme každý deň. Ešte aj svätí sa musia správať ako svätí. Ale to, čo si myslíme o správaní svätých, že sú vážni a prísni, zbožní a odmeraní, sotva platí o prístupe týchto dvoch k svetu alebo k sebe navzájom.

Arcibiskup sa nikdy za svätého nepokladal a dalajlama o sebe tvrdí, že je jednoduchý mních. Poskytujú nám pohľad na skutočné životy plné bolesti a zhonu, uprostred ktorých dokázali objaviť taký stupeň pokoja, odvahy a radosti, o aký sa môžeme usilovať aj v našich životoch. Ich túžba vytvoriť túto knihu nebola len o tom, aby sprostredkovala ich poznanie, ale aj ich ľudskosť. Utrpenie je nevyhnutné, hovoria, ale to, ako na utrpenie reagujeme, je naša voľba. Ani útlak či okupácia nás nemôžu pripraviť o slobodu zvoliť si spôsob svojej reakcie.

Až do posledného okamihu sme nevedeli, či arcibiskupovi lekári budú súhlasiť s tým, aby cestoval. Rakovina prostaty sa mu vrátila a tentoraz veľmi pomaly reagovala na liečbu. Arcibiskup je teraz v experimentálnom režime, aby zistili, či sa podarí udržať rakovinu na uzde. Keď sme pristávali v Dharamsale, najviac ma prekvapilo nadšenie, očakávanie a možno dokonca aj trochu obavy na tvári arcibiskupa, ktoré sa odrážali v jeho širokom úsmeve a žmurkajúcich sivo-belasých očiach.

Table of Contents

Pozvanie k radosti

ÚVOD

1. deň:

Podstata skutočnejradosti

2. a 3. deň

Prekážky radosti

4. a 5. deň

Osempilierov radosti

Cvičenia zamerané na radosť

PREKONÁVANIE PREKÁŽOK NA CESTE K RADOSTI

KULTIVOVANIE ÔSMICH PILIEROV RADOSTI