Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Zuzana Pospíšilová

JOHANKA A MALÉ PRASÁTKO

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 6279. publikaci

Ilustrace Daniela Skalová

Odpovědná redaktorka Helena Varšavská

Sazba a zlom Antonín Plicka

Zpracování obálky Antonín Plicka

Formát ePub Antonín Plicka

Počet stran 72

Vydání 1., 2016

Vytiskla tiskárna FINIDR, s.r.o., Český Těšín

© Grada Publishing, a.s., 2016

Cover Illustration © Daniela Skalová

ISBN 978-80-271-9304-2 (ePub)

ISBN 978-80-271-9303-5 (pdf)

ISBN 978-80-271-0137-5 (print)

Předmluva

Také se vám stává, že někoho soudíte podle prvního dojmu? Tak třeba o Johance z téhle knížky si spolužáci myslí, že to je malá zakřiknutá chytrolínka. Ve škole ji přehlížejí a nikdo s ní nekamarádí. Když si Johanka vysní za kamaráda malé prasátko, všichni nad prasátkem ohrnují nos. Až si přečtete příběh o Johance a jejím neobvyklém kamarádovi, zjistíte, že první dojem bývá mylný. Johanka je totiž chytrá a kamarádská holčička a prasátka jsou bystrá a přátelská zvířátka.

Johanka

Ve škole bylo o přestávce rušno. Děti seděly nebo stály v hloučcích nebo ve dvojicích. Svačily a přitom si povídaly. Jediná Johanka seděla v lavici sama. Aby neměla o přestávce dlouhou chvíli, četla si. Každý den přečetla jednu knížku. Zajímala se úplně o všechno a nejvíc o zvířata. Bydlela v domečku se zahradou, ale pejska neměli. Maminka s tatínkem chodili do práce a ona i bratr Marek si museli hned po škole udělat úkoly nebo byli v nějakém kroužku. O pejska by se neměl kdo starat, a tak chovali jen agamu. Ta nepotřebuje každý den vyvenčit nebo pomazlit.

Johanka najednou zvedla oči od rozečtené stránky. Blížila se k ní spolužačka Lenka. Johanka se usmála. Myslela si, že Lenka míří k ní, ale ona se zastavila o lavici dříve, aby se přidala k Bětce a Sáře.

Johanka se tedy opět začetla. Když zazvonilo, dala do knížky záložku a odložila ji pod lavici. I ostatní spolužáci se vrátili na svá místa a čekali, až dorazí paní učitelka. Když všichni stáli, tak si Johanka pokaždé uvědomila, že je ze všech nejmenší. Možná proto si jí nikdo nikdy nevšimne. Proto se s ní nikdo nekamarádí.

Jakmile začalo vyučování, Johanka najednou nebyla neviditelná. Alespoň ne pro paní učitelku. Když se dětí na něco zeptala a nikdo neznal správnou odpověď, vyvolala Johanku. I když se Johanka styděla sama přihlásit, tak všechno věděla. Bylo to hlavně proto, že se naučila číst mnohem dříve než ostatní děti. Už ve školce. Čtení ji bavilo a knížky měla moc ráda. Díky nim se dozvěděla spoustu věcí.

Teď zrovna četla knížku o tom, jak jsou prasátka chytrá, i když to tak na první pohled nevypadá. Najednou zatoužila po kamarádovi. Po chytrém kamarádovi. Co kdyby jí rodiče pořídili prasátko jako domácího mazlíčka?

Když skončilo vyučování a Johanka snědla oběd ve školní jídelně, vydala se na cestu domů. Doslova se šourala. Ne proto, že by měla těžkou aktovku, ale měla těžkou hlavu. Myslela na to, jak se rodičů zeptá, jestli by jí nekoupili prasátko.

To by nešlo!

I když byl pátek, Johanka si hned udělala úkol z matematiky. Potom si hezky uklidila v pokojíčku a ještě zašla do kuchyně, aby se podívala, jestli ve dřezu nezůstalo neumyté nádobí od snídaně. Chtěla mamince udělat radost a ulehčit jí práci. Při tom stále sledovala čas na hodinách. Když se blížila třetí hodina, bušilo jí srdce jako o závod. Za chvíli se maminka vrátí z práce.

V zámku zarachotily klíče a Johance poskočilo srdíčko.

„Ahoj, mami,“ pozdravila mile Johanka.

„Ahoj,“ odpověděla maminka a s plnou nákupní taškou odešla rovnou do kuchyně.

„Jé, ty jsi umyla nádobí!“ všimla si maminka a hned Johanku pohladila po vlasech. „To jsi opravdu moc hodná,“ pochválila ji.

Johanka se rozhodla, že teď je ta pravá chvíle, aby se maminky zeptala.

„Mami,“ začala opatrně. Chvilku zaváhala, ale pak si dodala odvahu a pokračovala: „Šlo by, abych dostala kamaráda?“

„Jakého kamaráda?“ nechápala maminka.

„Prasátko!“ vyhrkla ze sebe Johanka

„Cože?“ zeptala se maminka pro jistotu.

„Že bych chtěla jako kamaráda prasátko,“ zopakovala Johanka nahlas, aby se maminka zase nepřeslechla.

„Tak to by opravdu nešlo,“ odpověděla přísně maminka.

„Budu si každý den uklízet v pokojíčku a budu ti se vším pomáhat,“ nevzdávala se Johanka.

„To je od tebe hezké, ale prasátko nepřipadá v úvahu. Prasátko patří do chlívku nebo do lesa, a ne domů.“

Johanka sklopila hlavu. Bylo jí jasné, že maminka jí prasátko nikdy nedovolí. Copak neví, že prasátka jsou chytrá? Každý den by ho koupala, aby nebylo špinavé a neudělalo na podlaze šmouhy. A určitě by ho naučila spoustu dalších věcí. Johanka si utřela slzičku, která jí sama od sebe stekla po tváři a odešla smutnit do pokojíčku.

Přemýšlela, jak by našla nějaký prasečí chlívek, kde by se mohla na prasátko aspoň podívat a pohladit si ho. Na nic ale nepřišla.

Table of Contents

Předmluva

Johanka

To by nešlo!