Posedlá láskou

Petra Karasová

Copyright:

Autorka: Petra Karasová

Vydal: Martin Koláček – E-knihy jedou

2016

ISBN:

978-80-7512-673-3 (ePub)

978-80-7512-674-0 (mobipocket)

978-80-7512-675-7 (pdf)

1. kapitola

(21. leden 2009)

Sedím v MHD, jedu z kina domů. Před očima mám pořád hlavního hrdinu filmu a v uších mi zní hudba z milostné scény. Bože, to byla krása! A ten hlavní hrdina byl naprosto dokonalý! Kdo ho vlastně hrál? Snažím se vzpomenout na závěrečné titulky. Už vím! Michal Svoboda! Musím se o něm dozvědět víc.

„Příští zastávka-Dvořákova.“

To už tam budu? Páni, to je rychlost. Obvykle jezdí tahle linka na moji zastávku tak dvacet minut. Dívám se z okna na potemnělé ulice města. Už se blížíme k mojí zastávce, tak vstanu ze sedačky a stoupám si ke dveřím. Jakmile trolejbus zastaví, vystoupím a pomalu jdu k domovu. Mám trochu výčitky svědomí. Řekla jsem totiž mamce, že jdu s kamarádkou nakupovat oblečení. Mamce bude určitě divné, že nic nového nenesu.

Odemykám si vchodové dveře a jdu po schodech nahoru. Odemknu si i dveře od bytu, v předsíni si sundávám boty a kabát. Vtom sem z kuchyně nakoukne mamka.

„Tak kde jste byli? A co sis přinesla?“

A je to tady! Horká chvilka! Pomalu jdu za ní do kuchyně.

„Kde máš nákupní tašku? Tobě se tam nic nelíbilo?“

„No víš…já…nebyla s Bárou nakupovat… byla jsem v kině…“ doznávám.

„Tak proto jsi potřebovala peníze?! To jsi mi nemohla říct rovnou, že chceš jít do kina?! A já si bláhově myslela, že si konečně opustila svou módu šatovek a vytahaných sukni.“

Mamka je pořádně naštvaná. Smutně sklopím hlavu.

„Myslíš, že tohle je správné?“

„Ne, to si nemyslím. Promiň mi to.“

Mamka jen vzdychne.

„Vem si rohlík s Ramou a šunkou, je to tu připravený k večeři. Umej se a jdi do pokoje. Hlavně buď potichu, Honzík už spí.“

„Ano,“ řeknu tiše.

Mamka odejde a já si připravím večeři, jak mi řekla. Potom si vlezu do koupelny.

Potichu otevírám dveře od dětského pokoje. Můj malý bráška opravdu už spí. Potmě jdu k posteli. Au, teď jsem narazila do její hrany. Hladím si nohu, do které jsem se uhodila. Odsouvám peřinu a lehám si do postele. Myšlenky mi opět zabloudí k Michalovi. Je tak krásný. Ve filmu se objevil nahý do půli těla, jo, to bylo něco. Závidím jeho herecké partnerce, že se s ním mohla líbat a natáčet milostnou scénu. Zavírám oči, jsem už za celý den unavená…copak se mi bude zdát?

2. kapitola

„Pavlínko, plobuď se!“

Honzík mnou třese.

„Ještě chvilku…,“ prosím.

„Pavlínko, už je čas, mamka šíkala, že tě mám plobudit,“ nedá se bráška odbýt.

Neochotně se sunu zpod peřiny. Jdu do koupelny a omývám si obličej studenou vodou. Juj, tohle nemám ráda, ten ledový šok na obličeji. Ale pak už je mi to příjemné, probere mě to. Škoda, že to, co se mi zdálo, byl jen sen. Jo, byl to krásný sen o Michalovi.

V pokoji se obléknu a jdu se nasnídat. Ale ne! Táta (tedy vlastně otčím) je ještě doma! Doufám, že zase nebude mít nějaké řeči. Sedám si ke stolu a beru si buchtu, kterou včera mamka pekla.

„Mamka říkala, že jsi včera místo na nákupu byla v kině. Tohle ti tu nebudu tolerovat!“

Nic mu na to neřeknu, nemělo by to smysl. Jen se nakloním k hrnečku voňavého mátového čaje a upiju z něj.

„Tvoje chování v poslední době je vůbec hrozné. Jestli to takhle půjde dál, budeš se muset odstěhovat.“

„A kam jako bych se stěhovala?“ divím se.

„Na internát, ostatně o tom uvažujeme s mamkou už od Vánoc.“

Hm, hlavně, že jste mi nic neřekli. Takovýhle překvapení mám fakt ráda.

„A můžeš mi říct, co je na mém chování tak hrozného?“

„Všechno. Nepomáháš mamce, podvádíš nás jako včera a vůbec je s tebou těžké vyjít.“

Aha, to jsi mě teda potěšil, tati. Zakousnu se do buchty, ale potom, co mi táta řekl, mi ani ta maminčina skvělá bublanina nechutná. Vstávám proto od stolu, jdu do pokoje pro baťoh a vyrážím do školy.

Hned první hodinu nás učitelka překvapila pětiminutovkou z matematiky. Ach jo, já to nechápu. Postup znám, jenže mi stejně vždycky vyjde nějakej nesmysl. Jako teď.

„Mládeži, dokončujte,“ zní nekompromisní učitelčin hlas.

Dopíšu poslední dva kroky postupu. Stejně to budu mít zase blbě. Podávám učitelce papír a zadívám se z okna na zasněžené stromy před školou. Ten pohled ve mně vyvolává smutek a beznaděj.

Krom matiky jsem ještě zkoušená z ekonomiky. Marketing je docela zajímavé učivo, jde mi, takže dostanu jedničku. No, aspoň něco pozitivního za dnešek, co se školy týče. Zbytek hodin mi celkem rychle uteče.

Když přijdu domů, připravím se do školy, slupnu jablko a banán ke svačině a pak přemýšlím, co budu dělat dál. Chtěla jsem si zjistit něco víc o Michalovi. Doma sice máme počítač s Internetem, jenže patří tátovi a ten mě tam určitě nepustí.

„Jdu do knihovny,“ houknu na tátu.

„Jo, do pěti buď doma.“

„Budu. Zatím.“

Beru si kabát, kozačky a jdu na MHD. Naštěstí na zastávce v tom mrazu nestojím dlouho, městská mi jede téměř hned.

V knihovně si sednu k prázdnému počítači a najedu na hlavní stránku Googlu. Naťukám do vyhledávání „Michal Svoboda.“ Páni, to je odkazů! Nejdřív se podívám na jeho oficiální stránky. Páni, on je to i politik! To jsem vůbec nevěděla. Bylo mi divný, že jsem ho v ničem jiném hrát neviděla, ale tohle mně fakt překvapilo. Na osobnosti.cz se přidám do jeho fanklubu a prohlížím si diskusi a fotky. Je opravdu krásný. Jak je vidět, nejsem sama, komu se líbí.

Podívám se na hodinky. Proboha, už je půl šesté! To bude mít zas táta řeči. Rychle vstávám od počítače a jdu si pro průkazku. Na městskou čekám asi deset minut, což mi na náladě nepřidá. Nejenže jdu pozdě, ale navíc mě mráz štípe do tváří. Když o čtvrt hodiny později otevírám dveře od bytu, mám úplně stažený žaludek, jak se bojím tátových výčitek.

3. kapitola

Odemykám dveře od bytu. Ještě nemám ani zuté boty, když do předsíně vtrhne otčím.

„Můžeš mi laskavě vysvětlit, kdes byla?! Je šest a já ti jasně řekl, že máš do pěti bejt doma!"

„Omlouvám se, hledala jsem něco na internetu a trvalo mi to dlouho," snažím se zmírnit otcům hněv.

Proč vlastně táta tak vyvádí? Vždyť už je mi sedmnáct, tak se snad tak moc nestalo, že jsem přišla později, ne? Copak nemám právo na trochu volnosti?

„Jo, a co tak důležitého to bylo?"

„Něco soukromého," vyhýbám se odpovědi, protože přiznat, že jsem hodinu a půl strávila hledáním informací o Michalovi, je mi trapné.

„Takže si zase kecala s kamarádkama přes to vaše…to…ajsko,".

„To ne, tati,“ snažím se bránit.

Co mu vlastně do toho je, co dělám na Internetu? To jsou moje soukromý věci.

Užuž se chystám táty zeptat, proč ho to tak zajímá, když vtom se otevírají dveře a do bytu vchází maminka. Jako by mi spadl kámen ze srdce! Mamka si hned všimne otčímova naštvaného výrazu.

„Co se stalo?" ptá se.

„Řekl jsem jí, ať je doma v pět a ona přišla před dvěma minutama!"

„Ježiš, Jirko, vždyť jej jí sedmnáct a ty děláš, jako kdyby byla malý dítě. Za pár měsíců bude plnoletá, tak jí dopřej trochu volnosti. Z takový maličkosti nedělěj kovbojku."

Táta jen beze slova jde do obýváku, kde má svůj pracovní koutek a nezapomene za sebou rázně přibouchnout dveře.

Obě se s mamkou na sebe podíváme. Ten se asi nikdy nezmění, pomyslím si

„Jak bylo ve škole?" zajímá mamku.

„Psali jsme z matiky a byla jsem zkoušená z ekonomiky."

„A dobrý?"

„Z ekny jednička, z matiky uvidím."

„Ta jednička je fajn. Je vidět, že se učíš, " pochválí  mě mamka.

„No ale z tý máti mám strach, já ty logaritmy nechápu."

„A jaký tam máš známky?"

„Pár trojek a jednu čtyřku. Jo a jednu jedničku za aktivitu."

„Tu čtyřku si oprav a bude to dobrý."

„Pokusím se."

To už nám mamka nese na stůl čaj, tmavé rohlíky a každému obložený talíř.

„Večeře!" volá na tátu a Honzíka, který si hraje v pokojíčku s vláčkem.

Když se všichni usadíme, začneme jíst. Snažím se nedívat se na tátu. Po večeři odejde opět pracovat na fakturách (soukromě podniká), Honzík se jde umýt a já si otevřu povinnou četbu, Gogolova Revizora. Je to zábavné čtení, rozhodně lepší, než třeba Labyrint světa a ráj srdce, co jsem četla touhle dobou  minulý školní rok. Po Honzíkovi se osprchuji.

„Mám už docela dlouhé vlasy," pomyslím si, když si je rozčesávám.

Mám je do půli zad. Však mi do téhle délky z mikáda, které jsem nosila dřív, rostly rok. V pokoji si pak rozsvítím malou lampičku, abych Honzíka nebudila, a dočítám toho Revizora, zbývají mi poslední dvě stránky. Když knihu dočtu, odložím ji na noční stolek. Zítra si musím udělat zápis do čtenářáku, dokud to mám čerstvě v mysli.

4. kapitola

„Píp-píp-píp-píp.“

Ach jo. Zaklapnu budík a pomalu se posazuju na posteli. Do pokojíku vchází mamka.

„Už jsi vzhůru?“

Jen přikývnu.

Mamka odejde a já se jdu obléknout. Ty džíny jsou mi už docela těsný, radši si vezmu sukni. No to je pohodlnější. Jdu do kuchyně a sedám si ke snídani.

Vtom přichází táta.

„Dobré ráno,“ pozdravím ho.

Táta něco zamručí a sedá si na své místo. Taky by se ti nic nestalo, kdybys mi odpověděl na pozdrav. Do kuchyně právě vešel i Honzík, který se díval na pohádky v televizi.

„Dobrou chuť,“ popřeju všem a zakousnu se do rohlíku.

„V kolik dneska končíš ve škole?“ zeptá se táta.

„Ve dvě, proč?“

„Vyzvedneš Honzíka ze školky a budeš ho odpoledne hlídat.“

No paráda! Ten malej čertík mi dá určo zabrat.

Po snídani se obléknu, učešu a vyrážím do školy. Druhou hodinu, o matice nám učitelka rozdá poslední test. Hm, trojka, tak to není nejhorší. Čtvrtou hodinu jsem zkoušená z francouzštiny, nakonec to uhraju na dvojku.

Z jídelny zamířím k bráškově školce.

„Dobrý den, jdu pro Honzíka,“ nahlašuju učitelce.

„Pavlí!“ volá Honzík a žene se ke mně.

Pomáhám mu s obouváním bot, ještě je neumí pořádně zavázat, a on si obléká bundičku.

„Budeš si se mnou hlát s autama?“ ptá se cestou domů.

„Možná, nejdřív se musím učit.“

Když přijdeme domů, dám Honzíkovi jogurt a jdu se učit. Zítra budeme psát prověrku z chemie.

„Pavlínko, pojď si hlát s autama,“ žadoní Honzík.

„Za chviličku, teď mě neruš, učím se do školy.“

Honzík si bere leporelo a prohlíží si ho. Já se znovu ponořím do svých poznámek. Pak si ještě udělám rozbor Revizora do čtenářáku.

„Tak si můžem jít hrát,“ oznamuju Honzíkovi.

„Čti mi,“ podává mi bráška knížku pohádek.

Beru si ji, sedáme si spolu na gauč a já mu začínám číst Pyšnou princeznu.

V zámku zarachotil klíč a za chviličku je v pokojíku táta.

„Tati,“ raduju se Honzík.

„Jen si čtěte, já jdu psát faktury.“

Pokračuju ve čtení pohádky, když vtom je táta v pokoji zase.

„Můžeš mi laskavě vysvětlit, proč není umytý nádobí?!“

„Nezbyl na to čas, učila jsem se a hlídala Honzíka. Udělám ho pak s mamkou po večeři.“

„Žádný po večeři! Teď hned!“

Ach jo, to by se tolik stalo, kdybych to umyla pozdějc s mamkou. Ale co, udělám to, ať je klid.

„Jdi si hrát s vláčkem,“ říkám Honzíkovi a jdu do kuchyně umýt nádobí.

Moc ho není a tak jsem s prácí brzy hotová. Chvilku si pak ještě Honzíkovi čtu, hrozně rád mě poslouchá, když mu předčítám. Slyším, že právě přišla mamka.

„Ahoj, mami!“ vítám ji.

„Ahoj. Jak jste se tu měli?“

„Dobře, jak to šlo v práci?“ zajímá mě.

„Ale jo, celkem dobrý.“

Když si mamka odloží kabát a zuje boty, jdeme spolu do kuchyně a připravujeme večeři.

Table of Contents

Posedlá láskou

Copyright:

1. kapitola

2. kapitola

3. kapitola

4. kapitola