Vzor citace: POLIŠENSKÁ, P., HRABALOVÁ, M., PEREJDOVÁ, A. Musíš znát… Právo cenných papírů. Praha: Wolters Kluwer ČR, 2016, 112 s.

Rozhodnutí zde uvedená se vztahují k právním předpisům v relevantním znění.

© JUDr. Petra Polišenská, Mgr. Marie Hrabalová, Mgr. Alžbeta Perejdová, 2016

ISBN 978-80-7552-350-1 (brož.)

ISBN 978-80-7552-351-8 (e-pub)

Úvod

Do tohoto svazku učební pomůcky je zařazen výběr důležitých soudních rozhodnutí v oblasti cenných papírů, vydaných v období od roku 2002 do roku 2015. Jedná se primárně o judikaturu Nejvyššího soudu a Nejvyššího správního soudu, ale jsou zde obsaženy i judikáty vrchních a krajských soudů. Rozhodnutí se vztahují k právním předpisům v relevantním znění. Svazek je opatřen rovněž tzv. ústavním vhledem, tj. důležitými rozhodnutími Ústavního soudu v oblasti práva cenný papírů vydanými za sledované období.

Jednotlivá rozhodnutí jsou nejdříve roztříděna podle názvů – hesel, která jsou abecedně seřazena. Každé heslo je opatřeno právní větou, autorsky okomentovanou pro bližší vysvětlení a pochopení řešené problematiky. Tomu napomáhá i související judikatura, která řešenou problematiku rozvíjí, doplňuje a případně ukazuje na vývoj právního názoru. Následně je doplněno dotčené ustanovení příslušné normy. Čtenář se v publikaci setkává s „Komentářem autorů“ anebo „Komentářem autorů k předmětnému heslu“. Zatímco „Komentář autorů k předmětnému heslu“ je zpravidla zobecněním právní problematiky, vztahujícím se ke všem rozhodnutím podřazeným pod předmětným heslem, „Komentář autorů“ souvisí s konkrétním rozhodnutím, pod nímž je tento komentář uveden. Komentáře a související judikatura jsou připojeny dle uvážení autorek – tedy ne každé heslo je okomentováno, stejně jako ne každý judikát je opatřen komentářem.

Velmi ráda bych touto cestou poděkovala svým spoluautorkám, a to jmenovitě Mgr. Marii Hrabalové a Mgr. Alžbetě Perejdové za jejich účast na zpracování tohoto svazku aktuální judikatury. Doufám, že se tato publikace stane užitečnou pomůckou nejen studentům právnických fakult, ale že bude využívána také širokou odbornou i laickou veřejností, a to díky srozumitelné metodě, kterou komentuje aktuální judikaturu v oblasti práva cenných papírů.

JUDr. Petra Polišenská

Seznam zkratek

o. s. ř.

zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád

o. z.

zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

obch. zák.

zákon č. 513/1991 Sb., obchodní zákoník

s. ř. s.

zákon č. 150/2002 Sb., soudní řád správní

spr. řád

zákon č. 71/1967 Sb., o správním řízení (správní řád)

Úmluva

sdělení federálního ministerstva zahraničních věcí č. 209/1992 Sb., o Úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod

z. ř. s.

zákon č. 292/2013 Sb., o zvláštních řízeních soudních

zák. č. 40/1964 Sb. / obč. zák.

zákon č. 40/1964 Sb., občanský zákoník

zákon o cenných papírech

zákon č. 591/1992 Sb., o cenných papírech

zákon o investičních společnostech a investičních fondech

zákon č. 248/1992 Sb., o investičních společnostech a investičních fondech

zákon o podnikání na kapitálovém trhu

zákon č. 256/2004 Sb., o podnikání na kapitálovém trhu

zákon směnečný a šekový

zákon č. 191/1950 Sb., směnečný a šekový

Z ROZHODOVACÍ PRAXE OBECNÝCH SOUDŮ

Zákon č. 191/1950 Sb., směnečný a šekový

Blankosměnka

Komentář autorů k předmětnému heslu

Zákon směnečný a šekový umožňuje vydat neúplnou směnečnou listinu (tzv. blankosměnku) s tím, že vydavatel této listiny dává právo jinému, aby za dohodnutých podmínek chybějící položky na směnce vyplnil (tzv. vyplňovací právo), a tak ji přeměnil na skutečnou směnku.[1] Ustanovení čl. I. § 10 zákona směnečného a šekového pak stanovuje důsledky vyplnění blankosměnky v rozporu s ujednáním tak, že se nemůže namítat majiteli směnky, že tato ujednání nebyla dodržena, ledaže majitel nabyl směnky ve zlé víře anebo se při nabývání směnky provinil hrubou nedbalostí.

(1)

Blankosměnka se stává směnkou (za předpokladu, že listina po vyplnění bílých míst má kvalitu směnky) až vyplněním, odtud teprve vznikají práva směnečná, a to se zpětnými účinky (ex tunc).

(rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 9. prosince 2015, sp. zn. 31 Cdo 4087/2013, ECLI:CZ:NS:2015:31.CDO.4087.2013.1, dostupný v ASPI – ID JUD319053CZ)

Dotčené ustanovení: čl. I. § 10

Komentář autorů

Nejvyšší soud ve sledovaném rozsudku řešil (mimo jiné) otázku okamžiku vzniku práv a povinností ze směnky, která byla původně vystavena jako blankosměnka.

Podle § 10 zákona směnečného a šekového, pokud nebyla směnka při vydání úplná nebo vyplněna tak, jak bylo ujednáno, nemůže se namítat majiteli směnky, že tato ujednání nebyla dodržena, ledaže majitel nabyl směnku ve zlé víře anebo se při nabývání směnky provinil hrubou nedbalostí.

Sledovaný rozsudek se tedy vyjadřuje k otázce, kdy se blankosměnka stává směnkou, a také následně k možnosti vyloučení nemovitostí z exekuce podle § 267 odst. 1 o. s. ř., ve znění do 31. prosince 2012.

Související judikatura

K otázce, kdy vzniká závazek ze směnky, lze uvést také následující rozsudek Nejvyššího soudu, jelikož senát, který měl podle rozvrhu práce Nejvyššího soudu dovolání projednat a rozhodnout o něm, při posouzení této otázky dospěl k odlišnému právnímu názoru, než jaký byl vyjádřen v níže uvedeném rozhodnutí, a z tohoto důvodu byla následně věc postoupena k rozhodování velkému senátu Nejvyššího soudu.

Není tudíž správný názor odvolacího soudu, pokud za rozhodující okamžik vzniku vymáhané pohledávky oprávněného (…) považoval splatnost jednotlivých faktur, jimž žalovaný fakturoval (…) kupní ceny za dodávky pohonných hmot, která nastala v únoru a březnu 2001, jelikož závazek vymáhaný (…) proti manželovi žalobkyně k uspokojení pohledávky oprávněného (…) vznikl (…) dnem splatnosti směnky.

(z odůvodnění rozsudku Nejvyššího soudu ze dne 26. dubna 2011, sp. zn. 20 Cdo 2031/2009, ECLI:CZ:NS:2011:20.CDO.2031.2009.1)

Velký senát Nejvyššího soudu dospěl při řešení otázky vzniku práv a povinností ze směnky (původně blankosměnky) k závěru shodnému s tím, který byl vyjádřen v níže uvedené judikatuře.

Ustanovení čl. I. § 10 směnečného zákona blankosměnku nedefinuje, připouští však, aby byla vydána směnka, která je při vystavení neúplná a má být později vyplněna, jak bylo ujednáno. Pro ujednání o doplnění blankosměnky zákon nepředepisuje žádné formální náležitosti a nestanoví ani, které náležitosti směnky mohou být později doplněny nebo které naopak doplněny být nemohou. Přitom tvrzení dovolatelů, že zákon připouští blankosměnku pouze v rozsahu § 2 směnečného zákona, není správné, neboť takový závěr z ustanovení čl. I. § 10 ani ze žádného jiného ustanovení směnečného zákona nevyplývá. Ustanovení čl. I. § 2 pouze stanoví nevyvratitelné právní domněnky pro vybrané případy, kdy směnka neobsahuje některé náležitosti podle § 1 směnečného zákona.

Odvolací soud dále uzavřel, že blankosměnka se stává směnkou až po doplnění chybějících náležitostí. Účinky přeměny blankosměnky ve směnku řádně vyplněnou pak nastávají ex tunc, ex tunc tedy vznikne i závazek rukojmí, který se na blankosměnku podepsal. Pokud výstavce podepsal blankosměnky až po jejich splatnosti, staly se platnými směnkami až okamžikem podpisu. Jestliže pak dovolatelé namítají, že i za předpokladu že směnky vznikly, musely by být znovu předloženy směnečníkovi a jeho rukojmím, aby z nich mohli být směnečně zavázáni, není tento závěr správný.

V projednávané věci žalovaní převzali směnečné rukojemství za akceptanta, mají proto stejně jako on postavení přímých dlužníků ze směnky. Práva majitele vůči přímým dlužníkům ze směnky jsou právy přímými – nejsou podmíněna žádnými dalšími úkony ani skutečnostmi, a tedy ani tím, že bude směnka předložena k placení. Nedostatek takového předložení způsobuje vůči přímým věřitelům pouze to, že se nedostávají do prodlení se zaplacením směnečné částky. I v případě, že směnka nebyla předložena přímému dlužníkovi k placení, lze se domáhat práv ze směnky vůči těmto dlužníkům u soudu, přičemž doručení směnečné žaloby žalovaným má účinky prezentace směnky. Závěry odvolacího soudu ohledně této otázky jsou tedy správné.

(z odůvodnění rozsudku Nejvyššího soudu ze dne 25. března 2003, sp. zn. 29 Odo 483/2002, ECLI:CZ:NS:2003:29.ODO.483.2002.1)

Jak již Nevyšší soud uzavřel v rozsudku ze dne 25. března 2003, sp. zn. 29 Odo 483/2002, od kterého nemá důvodu se odchýlit ani v této věci, ustanovení čl. I. § 10 směnečného zákona nedefinuje blankosměnku, připouští však, aby byla vydána směnka, která je při vystavení neúplná a má být později vyplněna, jak bylo ujednáno. Pro ujednání o doplnění blankosměnky zákon nepředepisuje žádné formální náležitosti a nestanoví ani, které náležitosti směnky mohou být později doplněny nebo které naopak doplněny být nemohou. Blankosměnka se stává směnkou až po doplnění chybějících náležitostí. Účinky přeměny blankosměnky ve směnku řádně vyplněnou pak nastávají ex tunc, ex tunc tedy vznikne i závazek avalisty, který se na blankosměnku podepsal. Pokud výstavce podepsal blankosměnky až po jejich splatnosti, staly se platnými směnkami až okamžikem jeho podpisu.

(z odůvodnění usnesení Nejvyššího soudu ze dne 23. listopadu 2005, sp. zn. 29 Odo 1261/2004, ECLI:CZ:NS:2005:29.ODO.1261.2004.1)

Obdobně srov. usnesení Nejvyššího soudu ze dne 1. srpna 2007, sp. zn. 29 Odo 721/2006, ECLI:CZ:NS:2007:29.ODO.721.2006.1; usnesení Nejvyššího soudu ze dne 25. dubna 2012, sp. zn. 29 Cdo 324/2011, ECLI:CZ:NS:2012:29.CDO.324.2011.1; usnesení Nejvyššího soudu ze dne 23. května 2012, sp. zn. 29 Cdo 1249/2011, ECLI:CZ:NS:2012:29.CDO.1249.2011.1.

V souvislosti se sledovaným rozsudkem považujeme za přínosné uvést také následující judikaturu z tzv. Vážného sbírky[2].

Blankoskripturním aktem nevzniká ještě směnečný závazek, nýbrž jeho vznik jest závislý na potestativní výmince dodatečného vyplnění směnky podle úmluvy.

Blankosměnka, jež byla určena ke krytí pohledávky z určitého právního poměru, pozbývá významu, byl-li tento právní poměr zlikvidován bez jejího použití jako směnky. Odevzdal-li by akceptant týž blanket znovu ke krytí pohledávky z jiného právního důvodu, ať témuž věřiteli, ať osobě jiné, nebylo by lze majiteli namítati, vyplnil-li blanket na směnku a ji zažaloval, že směnka byla již konsumována. Totéž platí, nebyl-li sice nevyplněný blanket vrácen, ale jeho přejímatel i odevzdatel se dohodli, že blankosměnka má krýti jiný dluh.

(právní věta rozhodnutí Nejvyššího soudu ČSR ze dne 4. prosince 1931, sp. zn. Rv I 1888/31, Vážný č. 11216/1931 civ., dostupná v ASPI – ID JUD8669CZ)

Podpisem směnečného blanketu v některé podstatné náležitosti dosud nevyplněného nevchází ještě směnečný závazek. Vznik jeho je závislým na potestativní výmince dodatečného vyplnění. Vyplnil-li věřitel směnečný blanket, podepsaný přijatelem, co do doby vydání směnky dnem, jehož přijatel nedožil, jest pokládati vyplnění směnky uvedeným dnem vydání za nedoložené.

(právní věta rozhodnutí Nejvyššího soudu ČSR ze dne 17. března 1926, sp. zn. Rv I 322/26, Vážný č. 5863/1926 civ., dostupná v ASPI – ID JUD268781CZ)

(2)

Právo na vyplnění blankosměnky se nepromlčuje.

Je-li v dohodě o vyplnění blankosměnky smluveno právo majitele bez dalšího vyplnit datum splatnosti, má majitel blankosměnky právo doplnit do blankosměnky jakékoliv datum splatnosti. Jedná-li se o zajišťovací směnku, nesmí vyplněné datum předcházet datu splatnosti zajišťovaného dluhu.

(rozsudek Vrchního soudu v Praze ze dne 18. října 2004, sp. zn. 9 Cmo 274/2004, uveřejněný pod číslem 71/2005 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, ECLI:CZ:VSPH:2004:9.CMO.274.2004.1)

Dotčená ustanovení: čl. I. § 10; čl. I. § 70

Komentář autorů

Vrchní soud v Praze ve sledovaném rozsudku (kromě jiného) vyložil, že právo věřitele na vyplnění blankosměnky realizuje věřitel jejím vyplněním. Toto právo je k blankosměnce akcesorické a závisí na její existenci. Soud tedy uzavřel, že „pokud existuje blankosměnka, pak musí trvat i právo věřitele na její vyplnění, není-li toto právo jinak smluvně omezeno“.

Druhá část právní věty pojednává o dohodě o vyplnění blankosměnky.

Související judikatura

Na uvedený rozsudek navazuje také pozdější judikatura.

Srov. např. odůvodnění rozsudku Nejvyššího soudu ze dne 10. května 2013, sp. zn. 20 Cdo 2690/2012, ECLI:CZ:NS:2013:20.CDO.2690.2012.1; usnesení Nejvyššího soudu ze dne 27. září 2011, sp. zn. 29 Cdo 336/2010, ECLI:CZ:NS:2011:29.CDO.336.2010.1 nebo rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 31. března 2010, sp. zn. 29 Cdo 1181/2009, ECLI:CZ:NS:2010:29.CDO.1181.2009.1 apod.

K dohodě o vyplnění blankosměnky lze uvést také následující judikaturu.

Dohoda o vyplnění blankosměnky, v níž bylo sjednáno právo majitele listiny doplnit do blankosměnky chybějící údaje, není (z hlediska její určitosti) neplatná jen proto, že neobsahuje současně ujednání o způsobu, jakým mohou být konkrétní údaje na blankosměnku doplněny. V případě, že blankosměnka byla vystavena jako prostředek zajištění jiné (kauzální) pohledávky, bude v takové situaci – při absenci odlišného ujednání – pro vymezení obsahu uděleného vyplňovacího práva (pro určení, kdy a jakým způsobem může jeho nositel chybějící údaje do blankosměnky doplnit) určující především obsah kauzálního vztahu, jehož se vystavená blankosměnka týká.

(právní věta rozsudku Nejvyššího soudu ze dne 30. června 2015, sp. zn. 29 Cdo 860/2012, ECLI:CZ:NS:2015:29.CDO.860.2012.1, dostupná v ASPI – ID JUD308562CZ)

K promlčení práva na vyplnění blankosměnky lze pro zajímavost uvést také následující historickou judikaturu.

Příjemce směnečného, nevyplněného akceptu, nabývá samostatného, docela i zděditelného a přenositelného majetkového práva zříditi vyplněním blanketu platnou směnku.

Právo vyplniti směnku nepromlčuje se ve třech létech po odevzdání směnečného blanketu.

(právní věta rozhodnutí Nejvyššího soudu ČSR ze dne 11. června 1931, sp. zn. Rv I 930/31, Vážný č. 10863/1931 civ., dostupná v ASPI – ID JUD3859CZ)

(3)

S převodem nebo přechodem blankosměnky přechází na nabyvatele bez dalšího i právo ji vyplnit.

(rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 24. září 2008, sp. zn. 29 Odo 1407/2006, uveřejněný pod číslem 89/2009 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, ECLI:CZ:NS:2008:29.ODO.1407.2006.1)

Dotčené ustanovení: čl. I. § 10

Související judikatura

Z judikatury k vyplňovacímu právu obecně lze zmínit následující rozhodnutí.

Vyplňovací právo (jež opravňuje majitele listiny doplnit do blankosměnky chybějící náležitosti a dovršit tak přeměnu pouhého zárodku směnky na směnku úplnou) vzniká dohodou (smlouvou) uzavřenou mezi osobou podepsanou na blankosměnce a osobou, které byla blankosměnka vydána (tj. majitelem listiny). Tímto ujednáním je vymezen obsah vyplňovacího práva (tj. určeno, kdy a jakým způsobem může jeho nositel chybějící údaje do blankosměnky doplnit). Dohoda nemusí mít písemnou formu (postačí, je-li uzavřena ústně, případně jen konkludentně) a její obsah může být zachycen i jen v jednostranném prohlášení, které pak slouží jako doklad o udělení vyplňovacího práva.

(právní věta rozsudku Nejvyššího soudu ze dne 27. května 2015, sp. zn. 29 Cdo 2861/2014, ECLI:CZ:NS:2015:29.CDO.2861.2014.1, dostupná v ASPI – ID JUD307127CZ)

Vyplňovací právo (jež opravňuje majitele listiny doplnit do blankosměnky chybějící náležitosti a dovršit tak přeměnu pouhého zárodku směnky na směnku úplnou) vzniká dohodou (smlouvou) uzavřenou mezi osobou podepsanou na blankosměnce a osobou, které byla blankosměnka vydána (tj. majitelem listiny). Tímto ujednáním je vymezen obsah vyplňovacího práva (tj. určeno, kdy a jakým způsobem může jeho nositel chybějící údaje do blankosměnky doplnit). Dohoda nemusí mít písemnou formu, postačí, je-li uzavřena ústně, případně jen konkludentně. Její obsah může být zachycen i jen v jednostranném prohlášení, které pak slouží jako doklad o udělení vyplňovacího práva.

(právní věta usnesení Nejvyššího soudu ze dne 30. ledna 2014, sp. zn. 29 Cdo 3538/2012, ECLI:CZ:NS:2014:29.CDO.3538.2012.1, dostupná v ASPI – ID JUD277479CZ)

Právo (vydavatele) vyplnit blankosměnku přechází s blankosměnkou na její nabyvatele.

(právní věta rozhodnutí Nejvyššího soudu ČSR ze dne 4. března 1926, sp. zn. Rv I 251/26, Vážný č. 5812/1926 civ., dostupná v ASPI – ID JUD268741CZ)

(4)

Dohoda o vyplnění blankosměnky, v níž bylo sjednáno právo majitele listiny doplnit do blankosměnky chybějící údaje, není (z hlediska její určitosti) neplatná jen proto, že neobsahuje současně ujednání o způsobu, jakým mohou být konkrétní údaje na blankosměnku doplněny. V případě, že blankosměnka byla vystavena jako prostředek zajištění jiné (kauzální) pohledávky, bude v takové situaci – při absenci odlišného ujednání – pro vymezení obsahu uděleného vyplňovacího práva (pro určení, kdy a jakým způsobem může jeho nositel chybějící údaje do blankosměnky doplnit) určující především obsah kauzálního vztahu, jehož se vystavená blankosměnka týká.

(rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 30. června 2015, sp. zn. 29 Cdo 860/2012, ECLI:CZ:NS:2015:29.CDO.860.2012.1, dostupný v ASPI – ID JUD308562CZ)

Dotčené ustanovení: čl. I. § 10

Komentář autorů

Nejvyšší soud ve sledovaném rozsudku dovodil, že dohoda o vyplnění blankosměnky, „v níž bylo sjednáno právo majitele listiny doplnit do blankosměnky chybějící údaje, není (z hlediska její určitosti) neplatná jen proto, že neobsahuje současně ujednání o způsobu, jakým mohou být konkrétní údaje na blankosměnku doplněny“.

Pokud byla blankosměnka vystavena jako prostředek zajištění kauzální pohledávky (nebylo-li ujednáno jinak), bude pro vymezení vyplňovacího práva stěžejní obsah kauzálního vztahu, kterého se vystavená blankosměnka týká.[3]

K problematice vyplnění blankosměnky srov. také komentář autorů k rozhodnutí (2) pod tímto heslem.

Související judikatura

Srov. Související judikaturu k rozhodnutí (2) pod tímto heslem.

Indosace směnky

(1)

Žalobce, na kterého byla směnka indosována po protestu pro neplacení nebo po uplynutí lhůty k protestu, je jakožto právní nástupce původního věřitele vázán rozhodčí smlouvou uzavřenou tímto věřitelem. Věcně příslušnými k projednání žaloby o zrušení rozhodčího nálezu, jímž bylo rozhodnuto o zaplacení směnky, jsou krajské soudy.

(rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 27. ledna 2015, sp. zn. 29 Cdo 3309/2015, ECLI:CZ:NS:2015:29.CDO.3309.2015.1, dostupný v ASPI – ID JUD315282CZ)

Dotčené ustanovení: čl. I. § 20

Komentář autorů

Ustanovení čl. I. § 11 zákona směnečného a šekového stanoví, že každou směnku, i když nebyla vystavena na řad, lze převést indosamentem (rubopisem).

Podle § 1103 odst. 2 o. z. platí, že vlastnické právo k cennému papíru na řad se převádí rubopisem a smlouvou k okamžiku jeho předání.

Indosament (rubopis) je tak způsobem převodu směnky – indosant (rubopisec, žirant) převádí práva ze směnky na indosatáře (rubopisníka, žiratáře).[4]

Související judikatura

K účinkům indosace směnky uvádí judikatura například následující.

Podle čl. I. § 20 odst. 1 směnečného zákona má indosace směnky účinky obyčejného postoupení pohledávky, které se projevují mimo jiné v tom, že nabyvatel směnky (její nový majitel) vstupuje do práv a povinností předchozího majitele a že dlužníku zůstávají zachovány i všechny námitky, které měl proti poslednímu majiteli směnky jen tehdy, došlo-li k převodu směnky indosamentem až po protestu pro neplacení nebo, nebude-li směnka protestována, po uplynutí lhůty k protestu.

(právní věta rozsudku Nejvyššího soudu ze dne 31. března 2014, sp. zn. 29 Cdo 1779/2011, ECLI:CZ:NS:2014:29.CDO.1779.2011.1, dostupná v ASPI – ID JUD250286CZ)

Určuje-li ustanovení čl. I § 20 věty druhé zákona č. 191/1950 Sb., že indosament po protestu pro nezaplacení nebo po uplynutí lhůty k protestu má jej účinky obyčejného postupu, neznamená to, že se na takový převod vztahuje (plně) právní úprava postoupení pohledávky (§ 524 a násl. obč. zák.). Vstup nového majitele směnky do právního postavení majitele předchozího se projeví, zejména v okruhu námitek, které má směnečný dlužník vůči novému majiteli směnky k dispozici.

(právní věta rozsudku Nejvyššího soudu ze dne 28. srpna 2008, sp. zn. 29 Odo 1446/2006, ECLI:CZ:NS:2008:29.ODO.1446.2006.1, dostupná v ASPI – ID JUD140075CZ)

Jestliže směnka byla indosována jen s účinky obyčejného postupu (čl. I. § 20 odst. 1 směnečného zákona), může žalovaný směnečný dlužník přivodit v souladu s ustanovením § 529 odst. 2 obč. zák. zánik žalobcovy směnečné pohledávky tím, že proti ní započte pohledávku, kterou má proti původnímu majiteli směnky, jen tehdy, oznámí-li žalobci ve lhůtě bez zbytečného odkladu poté, co jej o převodu směnky informoval, že má vzájemnou pohledávku vůči původnímu majiteli směnky.

(právní věta rozsudku Nejvyššího soudu ze dne 28. května 2015, sp. zn. 29 Cdo 643/2012, ECLI:CZ:NS:2015:29.CDO.643.2012.1, dostupná v ASPI – ID JUD307557CZ)

(2)

Převod vlastnického práva ke směnce na řad se od 1. ledna 2014 řídí (mimo jiné) zákonem č. 89/2012 Sb., občanským zákoníkem; skutečnost, že směnka byla vystavena před tímto datem, není významná.

(usnesení Nejvyššího soudu ze dne 27. ledna 2015, sp. zn. 29 Cdo 2344/2015, ECLI:CZ:NS:2015:29.CDO.2344.2015.1, dostupné v ASPI – ID JUD316398CZ)

Dotčené ustanovení: čl. I. § 11

Kauzální námitky vůči nabyvateli směnky

(1)

Zajišťuje-li indosovaná směnka pohledávku remitenta za výstavcem (vlastní) směnky ze spotřebitelské smlouvy, náleží výstavci námitky vůči nabyvateli směnky zakládající se na jeho vztazích k remitentovi bez zřetele k tomu, zda nový majitel při nabývání směnky jednal vědomě na škodu výstavce.

(rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 17. prosince 2015, sp. zn. 29 Cdo 1155/2014, ECLI:CZ:NS:2015:29.CDO.1155.2014.1, dostupný v ASPI – ID JUD317904CZ)

Dotčené ustanovení: čl. I. § 17

Komentář autorů

Nejvyšší soud ve sledovaném rozsudku řešil otázku, zda a za jakých podmínek náleží výstavci směnky vlastní kauzální námitky vůči nabyvateli směnky.

Ustanovení čl. I. § 17 zákona směnečného a šekového normuje, že kdo je žalován ze směnky, nemůže činit majiteli námitky, které se zakládají na jeho vlastních vztazích k výstavci nebo k dřívějším majitelům, ledaže by majitel při nabývání směnky jednal vědomě na škodu dlužníka.

Právní vztah, který ze směnky vzniká, má abstraktní charakter. To znamená, že kauza (právní důvod) není pro existenci tohoto právního vztahu významná a ze směnky nevyplývá. Fakt, že účelem směnky má být např. zajištění splnění určitého závazku, je relevantní jen pro vymezení okruhu tzv. kauzálních námitek (srov. čl. I. § 17 zákona směnečného a šekového). Takové námitky může dlužník použít na svou obranu proti povinnosti směnku zaplatit.[5]

Počítání lhůt – promlčení směnečných nároků

(1)

Z ustanovení čl. I. § 73 zákona směnečného a šekového vyplývá, že prvním dnem lhůty pro promlčení směnečných nároků je den následující po splatnosti směnky. Protože směnečný zákon neobsahuje zvláštní úpravu určení konce promlčecí lhůty, je nutno použít ustanovení § 122 odst. 2 obč. zák. Dnem, na který připadá událost, od které počíná běžet lhůta určená podle let, je den splatnosti směnky. Tento den se podle ustanovení § 73 zákona směnečného a šekového do promlčecí lhůty nezapočítává. V souladu s ustanovením § 122 odst. 2 obč. zák. pak konec lhůty připadá na den, který se číslem shoduje se dnem, na který připadá událost, od níž lhůta počíná.

(rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 1. března 2006, sp. zn. 29 Odo 827/2004, uveřejněný pod číslem 19/2007 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, ECLI:CZ:NS:2006:29.ODO.827.2004.1)

Dotčené ustanovení: čl. I. § 73

Komentář autorů

Zákon směnečný a šekový čl. I. § 73 stanovuje, že se do zákonných lhůt nebo lhůt ve směnce stanovených nepočítá den, od něhož počnou lhůty běžet. Sledovaný rozsudek se zabývá určením konce běhu promlčecí lhůty směnečného nároku.

Související judikatura

Z další judikatury týkající se promlčení směnečných nároků lze uvést následující.

Pro počítání času při běhu promlčecích lhůt v případě směnečných nároků platí, že připadne-li konec promlčecí lhůty na sobotu, neděli nebo státní svátek, je podle § 122 odst. 3 obč. zák. posledním dnem promlčecí lhůty nejblíže následující pracovní den.

(právní věta rozsudku Nejvyššího soudu ze dne 26. září 2013, sp. zn. 29 Cdo 756/2011, ECLI:CZ:NS:2013:29.CDO.756.2011.1, dostupná v ASPI – ID JUD241465CZ)

Pro počítání času při běhu promlčecích lhůt ohledně práv ze směnky, pokud je neupravuje čl. I. § 70 až 72 zákona č. 191/1950 Sb., je nutno použít obecnou úpravu o počítání času podle § 122 obč. zák.

(právní věta rozsudku Vrchního soudu v Praze ze dne 3. prosince 2001, sp. zn. 3 Cmo 380/2001, dostupná v ASPI – ID JUD234597CZ)

Promlčení nároku směnečného rukojmího

(1)

Nárok plnivšího směnečného rukojmího proti výstavci směnky vlastní (jako osobě, za kterou převzal směnečné rukojemství) se promlčí ve třech letech ode dne splatnosti směnky, a to bez ohledu na to, kdy směnečný rukojmí na směnku plnil.

(rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 18. srpna 2009, sp. zn. 29 Cdo 1004/2008, uveřejněný pod číslem 85/2010 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, ECLI:CZ:NS:2009:29.CDO.1004.2008.1)

Dotčená ustanovení: čl. I. § 32; čl. I. § 70

Promlčení směnečných nároků

(1)

Právo ze směnky přiznané pravomocným rozhodnutím soudu se promlčí v desetileté promlčecí lhůtě podle § 110 odst. 1 obč. zák, a to i v případě, že směnka zajišťovala obchodněprávní vztah.

(usnesení Nejvyššího soudu ze dne 2. prosince 2010, sp. zn. 20 Cdo 436/2009, uveřejněné pod číslem 103/2011 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, ECLI:CZ:NS:2010:20.CDO.436.2009.1)

Dotčené ustanovení: čl. I. § 70

Komentář autorů

Úpravu promlčení směnečného nároku obsahuje zákon směnečný a šekový v čl. I. § 70 a násl. Jelikož se nejedná o vyčerpávající právní úpravu, ve sledovaném usnesení Nejvyšší soud dovodil, že se otázky promlčení neupravené zákonem směnečným a šekovým, tedy i běh promlčecí lhůty, posoudí podle nejobecnější právní úpravy – podle zák. č. 40/1964 Sb.

Související judikatura

K obdobnému názoru dospěl i Vrchní soud v Praze v níže uvedeném rozhodnutí ve vztahu k počítání lhůt.

Pro počítání času při běhu promlčecích lhůt ohledně práv ze směnky, pokud je neupravuje čl. I. § 70 až 72 zákona č. 191/1950 Sb., je nutno použít obecnou úpravu o počítání času podle § 122 obč. zák.

(právní věta rozsudku Vrchního soudu v Praze ze dne 3. prosince 2001, sp. zn. 5 Cmo 380/2001, dostupná v ASPI – ID JUD234597CZ)

K posuzování běhu promlčecí doby soudem přiznané směnečné pohledávky lze uvést následující.

S ohledem na charakter směnečného závazku se otázky promlčení neupravené zákonem č. 191/1950 Sb., směnečným a šekovým, tedy i běh promlčecí doby soudem přiznané směnečné pohledávky, posoudí podle nejobecnější právní úpravy a tou je občanský zákoník, a byla-li směnečná pohledávka přiznána v nalézacím řízení pravomocným rozhodnutím, použije se (bez ohledu na povahu účastníků směnečného závazkového vztahu nebo na povahu kauzální pohledávky) pro běh promlčení ustanovení § 110 obč. zák., a nikoliv ustanovení § 408 obch. zák. Oprávněný proto může podat návrh na výkon rozhodnutí (exekuci) nejpozději do deseti let ode dne, kdy mělo být podle rozhodnutí plněno.

(právní věta usnesení Nejvyššího soudu ze dne 23. ledna 2013, sp. zn. 20 Cdo 3774/2011, dostupná v ASPI – ID JUD228843CZ)

Byla-li tedy směnečná pohledávka přiznaná v nalézacím řízení pravomocným rozhodnutím, použije se (bez ohledu na povahu účastníků směnečného závazkového vztahu nebo na povahu kauzální pohledávky) pro běh promlčení ustanovení § 110 obč. zák., a nikoliv ustanovení § 408 obch. zák.

(právní věta usnesení Nejvyššího soudu ze dne 20. prosince 2010, sp. zn. 20 Cdo 1335/2009, dostupná v ASPI – ID JUD190319CZ)

(2)

Námitka promlčení směnkou zajištěné pohledávky nemá sama o sobě vliv na povinnost zaplatit směnku.

(rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 31. března 2010, sp. zn. 29 Cdo 1181/2009, ECLI:CZ:NS:2010:29.CDO.1181.2009.1, dostupný v ASPI – ID JUD165673CZ)

Dotčené ustanovení: čl. I. § 70

Komentář autorů

Ve sledovaném rozhodnutí Nejvyšší soud uvedl, že v případě plnění na zajišťovací směnku zajištěná pohledávka nezaniká a rovněž v tomto případě nezaniká pohledávka ze zajišťovací směnky. Nemá-li promlčení směnkou zajištěné pohledávky vliv na její existenci, pak podle názoru Nejvyššího soudu „nelze (při absenci jiného ujednání) považovat námitku promlčení směnkou zajištěné pohledávky za účinnou obranu proti povinnosti směnku zaplatit“.

Ke směnce zajišťovací srov. Komentář autorů pod heslem Směnka „pro solvendo“ (zajišťovací).

Související judikatura

Z judikatury k otázce zajišťovacích směnek uvádíme například následující rozhodnutí.

Směnka je v právní teorii obvykle definována jako dlužnický dokonalý cenný papír, jímž za předpokladu splnění přísných formálních náležitostí vzniká přímý, bezpodmínečný, nesporný a abstraktní závazek určité osoby zaplatit majiteli směnky v určitém místě a čase stanovenou peněžitou částku. I když se vystavení směnky zpravidla opírá o určitý důvod (kauzu), vzniká ze směnky specifický (směnečný) právní vztah, jehož abstraktní charakter tkví v tom, že právní důvod (kauza) není pro jeho existenci významný a ze směnky nevyplývá. Směnečný závazek je přitom zcela samostatný a oddělený od případného závazku, který byl původem jeho vzniku. Vzhledem k tomu, že zákon nerozlišuje jednotlivé druhy směnek (právní teorie vymezuje rozdíly mezi směnkami pro soluto, pro solvendo a směnkami zajišťovacími), je třeba i v případě tzv. směnek zajišťovacích dovodit, že nejsou akcesorickým závazkem ve vztahu k závazku jinému. Okolnost, že podle dohody účastníků je účelem směnky zajistit splnění určitého závazku, se pak projeví v okruhu tzv. kauzálních námitek (čl. I. § 17 zákona), jimiž se dlužník ze zajišťovací směnky může bránit povinnosti ze směnky plnit.

(z odůvodnění rozsudku Nejvyššího soudu ze dne 22. srpna 2002, sp. zn. 25 Cdo 1839/2000, uveřejněného pod číslem 59/2004 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, ECLI:CZ:NS:2002:25.CDO.1839.2000.1)

I když se vystavení směnky zpravidla opírá o určitý důvod (kauzu), vzniká ze směnky specifický (směnečný) právní vztah, jehož abstraktní charakter tkví v tom, že právní důvod (kauza) není pro jeho existenci významný a ze směnky nevyplývá. Směnečný závazek je přitom zcela samostatný a oddělený od případného závazku, který byl původem jeho vzniku. Vzhledem k tomu, že zákon nerozlišuje jednotlivé druhy směnek (právní teorie vymezuje rozdíly mezi směnkami pro soluto, pro solvendo a směnkami zajišťovacími), je třeba i v případě tzv. směnek zajišťovacích dovodit, že nejsou akcesorickým závazkem ve vztahu k závazku jinému (jde o prostředek zajištění, a nikoli o zajišťovací závazek). Okolnost, že podle dohody účastníků je účelem směnky zajistit splnění určitého závazku, se pak projeví v okruhu tzv. kauzálních námitek (čl. I § 17 zákona č. 191/1950 Sb.), jimiž se dlužník ze zajišťovací směnky může bránit povinnosti ze směnky plnit. [...] Plněním na zajišťovací směnku tak (na rozdíl od plnění z titulu ručení či zástavního práva) zajištěná pohledávka nezaniká a stejně tak plněním na zajištěnou pohledávku nezaniká pohledávka ze zajišťovací směnky.

(z odůvodnění rozsudku Nejvyššího soudu ze dne 28. srpna 2008, sp. zn. 29 Odo 1141/2006, uveřejněného pod číslem 77/2009 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, ECLI:CZ:NS:2008:29.ODO.1141.2006.1)

Převod vlastnického práva ke směnce

(1)

Převod vlastnického práva ke směnce na řad se od 1. 1. 2014 řídí (mimo jiné) zákonem č. 89/2012 Sb., občanským zákoníkem; skutečnost, že směnka byla vystavena před tímto datem, není významná.

(usnesení Nejvyššího soudu ze dne 27. října 2015, sp. zn. 29 Cdo 2344/2015, ECLI:CZ:NS:2015:29.CDO.2344.2015.1, dostupné v ASPI – ID JUD316398CZ)

Dotčené ustanovení: čl. I. § 11

Komentář autorů

Srov. Komentář autorů ke sledovanému rozhodnutí pod stejným heslem v části „Zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník“.

Související judikatura

Srov. Související judikatura ke sledovanému rozhodnutí pod stejným heslem v části „Zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník“.

Směnečný protest

(1)

I. Učinit směnečný protest dle čl. I § 79 zákona č. 191/1950 Sb., směnečného a šekového, je vedle soudu a notáře oprávněn též místně příslušný obecní úřad.

II. Směnečný protest učiněný obecním úřadem je osvědčením vydaným správním orgánem ve smyslu § 79 odst. 1 s. ř. s.

(rozsudek Krajského soudu v Brně ze dne 28. února 2014, sp. zn. 29 A 65/2011, uveřejněný pod č. 3121/2014 Sbírky rozhodnutí Nejvyššího správního soudu)

Dotčené ustanovení: čl. I. § 79

Komentář autorů

Protest je typickým institutem směnečného a šekového práva, jehož podstatou je písemné osvědčení vydané na základě požadavku oprávněné osoby zákonem určeným orgánem.[6] Ustanovení čl. I. § 79 zákona směnečného a šekového stanovuje, že „protest musí být učiněn soudem, notářem nebo místním národním výborem“. Tedy osoba, která je povinna nechat zřídit protest, sama směnku protestovat nemůže.[7]

Při protestu směnky se nejedná o rozhodování věci, nýbrž jde o provedení úředního úkonu – zjištění, že daná osoba odmítá provést určitý právní úkon spojený se směnkou.[8] Zákon směnečný a šekový rovněž určuje přesný obsah protestní listiny i případy, ve kterých se protest vydává.

Směnka pro soluto (platební)

(1)

Skutečnost, že jde o platební směnku (směnku „pro soluto“), bez dalšího nevylučuje, aby se směnečný dlužník, jemuž svědčí ve vztahu k majiteli směnky kauzální námitky, ubránil povinnosti zaplatit směnku (prokázanou) námitkou, že pohledávka věřitele, která měla předáním směnky zaniknout, nikdy nevznikla, popřípadě (jinak) zanikla.

(rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 27. února 2014, sp. zn. 29 Cdo 1363/2011, uveřejněný pod číslem 112/2014 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, ECLI:CZ:NS:2014:29.CDO.1363.2011.1)

Dotčené ustanovení: čl. I. § 17

Komentář autorů

Směnka je cenný papír, kterým (za předpokladu splnění formálních náležitostí) vzniká „přímý, bezpodmínečný, nesporný a abstraktní závazek určité osoby zaplatit majiteli směnky v určitém místě a čase stanovenou peněžitou částku.“[9] Abstraktnost spočívá v tom, že kauza není pro existenci právního vztahu ze směnky důležitá.

Ačkoli zákon z hlediska funkce směnky nijak nerozlišuje, právní teorie a judikatorní praxe rozlišuje tzv. směnky pro soluto (směnky platební) a tzv. směnky pro solvendo (směnky zajišťovací). Jak dovodil Nejvyšší soud ve sledovaném rozsudku, účel směnky je směrodatný pro vymezení možných kauzálních námitek dlužníka proti povinnosti směnku zaplatit.

Související judikatura

Z judikatury k platebním směnkám je možné uvést následující rozhodnutí.

Jak tzv. směnky platební, tak tzv. směnky zajišťovací jsou vždy standardní směnkou ve smyslu zákona směnečného a šekového. Smyslem vystavení platební směnky je, aby došlo při její splatnosti k její úhradě. Vztah je završen zaplacením směnky. Platební směnky se vyskytují ve dvou formách: jednak jako směnky fungující jako úhrada jiné povinnosti (placení směnkou), jednak jako nástroj placení v budoucnu (placení prostřednictvím směnky). „Placení směnkou představuje situaci, kdy určitá povinnost, nejčastěji opět povinnost platební, je splněna podle dohody účastníků tak, že namísto původně stanoveného plnění stane se věřitel z hrazeného závazkového vztahu věřitelem ze směnky. Tím, že je mu směnka vystavena, v jeho prospěch přijata, je na něj indosována apod., zaniká jeho původní pohledávka a je nahrazena pohledávkou směnečnou. Lze tedy hovořit o určité formě privativní novace… Placení prostřednictvím směnky je výsledkem dohody účastníků, že určitá povinnost, opět nejčastěji platební, bude uspokojena tím, že bude zaplaceno tak, že bude věřiteli proplacena směnka. Potom zde směnka nenahrazuje původní závazek. Na jeho existenci ani na jeho obsahu se vystavením, akceptací, indosací či jiným směnečným úkonem nic nemění. Zde věřiteli svědčí pak vedle sebe dva důvody, původní závazek obecně právní povahy a závazek směnečný. Dokud není směnka uhrazena, existují oba závazky vedle sebe. Hovoří se proto o kumulativní novaci (…) úhradou směnky zaniká jak závazek směnečný, tak i závazek obecně právní povahy.

(z odůvodnění usnesení Nejvyššího soudu ze dne 12. prosince 2012, sp. zn. 20 Cdo 3714/2011, ECLI:CZ:NS:2012:20.CDO.3714.2011.1)

Z judikatury k problematice zajišťovacích směnek lze uvést například následující rozhodnutí.

Směnka je v právní teorii obvykle definována jako dlužnický dokonalý cenný papír, jímž za předpokladu splnění přísných formálních náležitostí vzniká přímý, bezpodmínečný, nesporný a abstraktní závazek určité osoby zaplatit majiteli směnky v určitém místě a čase stanovenou peněžitou částku. I když se vystavení směnky zpravidla opírá o určitý důvod (kauzu), vzniká ze směnky specifický (směnečný) právní vztah, jehož abstraktní charakter tkví v tom, že právní důvod (kauza) není pro jeho existenci významný a ze směnky nevyplývá. Směnečný závazek je přitom zcela samostatný a oddělený od případného závazku, který byl původem jeho vzniku. Vzhledem k tomu, že zákon nerozlišuje jednotlivé druhy směnek (právní teorie vymezuje rozdíly mezi směnkami pro soluto, pro solvendo a směnkami zajišťovacími), je třeba i v případě tzv. směnek zajišťovacích dovodit, že nejsou akcesorickým závazkem ve vztahu k závazku jinému. Okolnost, že podle dohody účastníků je účelem směnky zajistit splnění určitého závazku, se pak projeví v okruhu tzv. kauzálních námitek (čl. I. § 17 zákona), jimiž se dlužník ze zajišťovací směnky může bránit povinnosti ze směnky plnit.

(z odůvodnění rozsudku Nejvyššího soudu ze dne 22. srpna 2002, sp. zn. 25 Cdo 1839/2000, uveřejněného pod číslem 59/2004 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, ECLI:CZ:NS:2002:25.CDO.1839.2000.1)

I když se vystavení směnky zpravidla opírá o určitý důvod (kauzu), vzniká ze směnky specifický (směnečný) právní vztah, jehož abstraktní charakter tkví v tom, že právní důvod (kauza) není pro jeho existenci významný a ze směnky nevyplývá. Směnečný závazek je přitom zcela samostatný a oddělený od případného závazku, který byl původem jeho vzniku. Vzhledem k tomu, že zákon nerozlišuje jednotlivé druhy směnek (právní teorie vymezuje rozdíly mezi směnkami pro soluto, pro solvendo a směnkami zajišťovacími), je třeba i v případě tzv. směnek zajišťovacích dovodit, že nejsou akcesorickým závazkem ve vztahu k závazku jinému (jde o prostředek zajištění, a nikoli o zajišťovací závazek). Okolnost, že podle dohody účastníků je účelem směnky zajistit splnění určitého závazku, se pak projeví v okruhu tzv. kauzálních námitek (čl. I § 17 zákona č. 191/ 1950 Sb.), jimiž se dlužník ze zajišťovací směnky může bránit povinnosti ze směnky plnit.

(z odůvodnění rozsudku Nejvyššího soudu ze dne 28. srpna 2008, sp. zn. 29 Odo 1141/2006, uveřejněného pod číslem 77/2009 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, ECLI:CZ:NS:2008:29.ODO.1141.2006.1)

Směnka pro solvendo (zajišťovací)

(1)

Pohledávku z pracovněprávního vztahu vzniklou do 31. 12. 2006 nelze zajistit směnkou. Skutečnost, že směnka byla vystavena k zajištění pohledávky z pracovněprávního vztahu, není důvodem neplatnosti směnky; zakládá však námitku nepřípustného důvodu směnky.

(rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 24. září 2008, sp. zn. 29 Cdo 933/2008, uveřejněný pod číslem 92/2009 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, ECLI:CZ:NS:2008:29.CDO.933.2008.1)

Dotčené ustanovení: čl. I. § 17

Komentář autorů

Právní důvod není pro existenci právního vztahu, který vzniká ze směnky, významný. Říkáme, že směnka má abstraktní charakter. Jedním z druhů směnek, které vymezuje právní teorie, je tzv. směnka zajišťovací (pro solvendo). Účelem takové směnky je podle dohody účastníků zajištění splnění určitého závazku. Tato směnka není akcesorickým závazkem ve vztahu k jinému závazku, jedná se o prostředek zajištění (nikoli o zajišťovací závazek).[10]

Související judikatura

Srov. Související judikaturu pod heslem Směnka pro soluto (platební) v této části.

Směnka vlastní – den splatnosti

(1)

Směnka je neplatná, neobsahuje-li určení konkrétního dne splatnosti, ale jen vymezení konkrétního období, v němž je splatná (např. „do 30. června 2003“).

(rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 30. března 2011, sp. zn. 29 Cdo 3361/2010, uveřejněný pod číslem 147/2011 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, ECLI:CZ:NS:2011:29.CDO.3361.2010.1)

Dotčené ustanovení: čl. I. § 33

Komentář autorů

Ustanovení čl. I. § 33 zákona směnečného a šekového vymezuje způsoby, jakými může být na směnce stanovena splatnost, přičemž směnky s jinou dobou splatnosti nebo se splatností postupnou jsou neplatné.

Ve sledovaném rozsudku Nejvyšší soud dovodil, že pokud je doba splatnosti na směnce vyznačena v rozporu s výše uvedeným ustanovením zákona směnečného a šekového, neznamená to, že by se k tomuto údaji nepřihlíželo ve smyslu čl. I. § 76 odst. 2 zákona směnečného a šekového, ale existence takového údaje je důvodem neplatnosti směnky.

Související judikatura

K určení splatnosti směnky se Nejvyšší soud vyjadřoval i v níže uvedených rozhodnutích.

Pokud na posuzované směnce vlastní je den splatnosti určen uvedením konkrétního data, přičemž v dalším textu směnečného prohlášení v části, v níž je určeno platební místo směnky, je navíc umístěn časový údaj „9,00–16,00 hod.“, pak s přihlédnutím k umístění sporného časového údaje na směnce vlastní, když ten netvoří ani součást doložky o splatnosti směnky, ale bezprostředně navazuje až na údaj platebního místa, nelze mít pochybnosti o tom, že výše uvedeným způsobem je splatnost směnky stanovena na určitý den, nikoli jen na jeho část, příp. na konkrétní hodinu.

(právní věta rozsudku Nejvyššího soudu ze dne 29. dubna 2013, sp. zn. 29 Cdo 803/2013, ECLI:CZ:NS:2013:29.CDO.803.2013.1, dostupná v ASPI – ID JUD235880CZ)

Směnka se splatností stanovenou s přesností vyšší než na dny (tj. směnka splatná v určitou hodinu, popř. jinak vymezenou část konkrétního dne), je bez dalšího směnkou neplatnou podle ustanovení čl. I. § 33 odst. 2 zákona č. 191/1950 Sb.

(právní věta rozsudku Nejvyššího soudu ze dne 27. září 2011, sp. zn. 29 Cdo 2162/2010, ECLI:CZ:NS:2011:29.CDO.2162.2010.1, dostupná v ASPI – ID JUD206778CZ)

Směnka vlastní – náležitosti obsahu směnečné listiny

(1)

Je-li ze směnky zřejmá vzájemná souvislost i logická návaznost textu směnečného prohlášení, nemá skutečnost, že jednotlivé náležitosti směnky jsou umístěny do rámečků, zásadně vliv na platnost směnky.

(rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 17. srpna 2011, sp. zn. 29 Cdo 722/2010, uveřejněný pod číslem 32/2012 Sbírky soudních rozhodnutí a stanovisek, ECLI:CZ:NS:2011:29.CDO.722.2010.1)

Dotčené ustanovení: čl. I. § 75

Komentář autorů

Směnka je považována za dokonalý cenný papír – tzn. že práva a povinnosti plynoucí ze směnečných vztahů jsou vymezeny pouze ve směnečné listině pomocí zápisů a doložek. Podstatnou náležitostí obsahu směnky (kromě jiných náležitostí pro směnku vlastní plynoucích z čl. I. § 75 zákona směnečného a šekového) je tak souvislý obsah této listiny.[11]

Ve sledovaném rozhodnutí se Nejvyšší soud zabýval otázkou, zda grafická podoba směnky (rámečky, do nichž je zakomponováno směnečné prohlášení) způsobuje (ne)platnost směnky z hlediska souvislosti směnečného prohlášení a (po)krytí podpisu výstavce směnky vlastní souvislého textu směnky. Dovolací soud uzavřel, že pouze ze skutečnosti, že údaje na směnce jsou umístěny do „rámečků“, není možné dovodit, že by význam „rámečků“ spočíval právě ve vynětí těchto údajů z textu listiny.

K řešené problematice srov. nález Ústavního soudu ze dne 14. března 2012, sp. zn. III. ÚS 3660/11, uveřejněný pod číslem 53/2012 Sbírky nálezů a usnesení Ústavního soudu, ECLI:CZ:US:2012:3.US.3660.11.1 v části „Z rozhodovací praxe ústavního soudu“ k „Zákonu č. 191/1950 Sb., směnečnému a šekovému“ pod heslem „Platnost směnky“.

Související judikatura

Nejvyšší soud se zcela ztotožnil se závěrem vysloveným v níže uvedeném rozhodnutí Vrchního soudu v Praze.

Je-li některý údaj na směnce v rámečku, může to znamenat jeho vyloučení z textu listiny jen tehdy, musí-li být z grafické úpravy listiny každému zřejmé, že rámeček má právě tento význam a nikoli význam jiný.

(právní věta rozsudku Vrchního soudu v Praze ze dne 30. června 1998, sp. zn. 5 Cmo 780/97, dostupná v ASPI – ID JUD13409CZ)

Obsah

- Úvod

- Seznam zkratek

- Z ROZHODOVACÍ PRAXE OBECNÝCH SOUDŮ

- Zákon č. 191/1950 Sb., směnečný a šekový

- Blankosměnka

- Indosace směnky

- Kauzální námitky vůči nabyvateli směnky

- Počítání lhůt – promlčení směnečných nároků

- Promlčení nároku směnečného rukojmího

- Promlčení směnečných nároků

- Převod vlastnického práva ke směnce

- Směnečný protest

- Směnka pro soluto (platební)

- Směnka pro solvendo (zajišťovací)

- Směnka vlastní – den splatnosti

- Směnka vlastní – náležitosti obsahu směnečné listiny

- Směnka vlastní – platební místo

- Směnka vlastní – předložení k zaplacení

- Směnka vlastní – údaj o směnečné sumě

- Vznik nároku na vydání směnečného obohacení

- Zánik směnečného nároku

- Záruční účinek indosamentu

- Zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád

- Námitky proti směnečnému platebnímu rozkazu

- Umoření akcií

- Zákon č. 40/1964 Sb., občanský zákoník

- Počítání lhůt

- Promlčení směnečných nároků

- Smlouva o koupi akcií

- Zákon č. 513/1991 Sb., obchodní zákoník

- Prodej podniku – převod cenných papírů

- Znalecký posudek jako povinný důkaz při povinné nabídce převzetí

- Forma směnečné smlouvy

- Skladištní list

- Smlouva o budoucí smlouvě o úplatném převodu směnek

- Smlouva o převodu akcií

- Smlouva o půjčce akcií

- Zákon č. 248/1992 Sb., o investičních společnostech a investičních fondech

- Kolektivní investování

- Nabývání akcií investiční společnosti a investičního fondu

- Opatření k nápravě u kolektivního investování

- Zákon č. 591/1992 sb., o cenných papírech

- Lhůta pro uložení pokuty

- Obchodník s cennými papíry – povinnosti

- Obchodník s cennými papíry – správní delikt

- Opatření k nápravě

- Povolení k obchodování s cennými papíry

- Převod cenných papírů při prodeji podniku

- Přezkum rozhodnutí Komise pro cenné papíry soudem

- Řízení o pozastavení obchodování s veřejně obchodovatelnými cennými papíry – vztah mezi Komisí pro Cenné papíry a Střediskem cenných papírů

- Smlouva o převodu směnky

- Správní delikty – neuveřejnění výroční zprávy o hospodaření

- Správní delikty – správní uvážení

- Stanovení výše pokuty za správní delikt

- Středisko cenných papírů – přeměna podoby cenného papíru

- Účastenství ve správním řízení o vyloučení akcií z obchodování na veřejném trhu

- Účastníci finančního trhu – makléř

- Uveřejnění zprávy emitenta veřejně obchodovatelného cenného papíru o výsledcích jeho hospodaření

- Veřejná nabídka cenných papírů

- Zákaznický majetek

- Vydání cenného papíru

- Zákon č. 15/1998 Sb., o dohledu v oblasti kapitálového trhu a o změně a doplnění dalších zákonů

- Komise pro cenné papíry

- Rozhodnutí Komise pro cenné papíry o pozastavení obchodování s akciemi

- Rozhodnutí Komise pro cenné papíry vydané v I. stupni

- Zákon č. 256/2004 Sb., o podnikání na kapitálovém trhu

- Povinnosti investičního zprostředkovatele

- Správní delikty

- Zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce

- Zajištění pohledávky z pracovněprávního vztahu směnkou

- Zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

- Převod vlastnického práva ke směnce

- Z ROZHODOVACÍ PRAXE ÚSTAVNÍHO SOUDU

- Zákon č. 191/1950 Sb., směnečný a šekový

- Platnost směnky

- Posuzování kauzálních námitek proti směnce

- Zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád

- Lhůta k uplatnění námitek proti směnečnému platebnímu rozkazu

- Žaloba na obnovu řízení

- Evropský identifikátor judikatury ECLI

- Seznam literatury

Table of Contents

Úvod

Seznam zkratek

Z ROZHODOVACÍ PRAXE OBECNÝCH SOUDŮ

Zákon č. 191/1950 Sb., směnečný a šekový

Blankosměnka

Indosace směnky

Kauzální námitky vůči nabyvateli směnky

Počítání lhůt – promlčení směnečných nároků

Promlčení nároku směnečného rukojmího

Promlčení směnečných nároků

Převod vlastnického práva ke směnce

Směnečný protest

Směnka pro soluto (platební)

Směnka pro solvendo (zajišťovací)

Směnka vlastní – den splatnosti

Směnka vlastní – náležitosti obsahu směnečné listiny

Směnka vlastní – platební místo

Směnka vlastní – předložení k zaplacení

Směnka vlastní – údaj o směnečné sumě

Vznik nároku na vydání směnečného obohacení

Zánik směnečného nároku

Záruční účinek indosamentu

Zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád

Zákon č. 40/1964 Sb., občanský zákoník

Zákon č. 513/1991 Sb., obchodní zákoník

Zákon č. 248/1992 Sb., o investičních společnostech a investičních fondech

Zákon č. 591/1992 sb., o cenných papírech

Zákon č. 15/1998 Sb., o dohledu v oblasti kapitálového trhu a o změně a doplnění dalších zákonů

Zákon č. 256/2004 Sb., o podnikání na kapitálovém trhu

Zákon č. 262/2006 Sb., zákoník práce

Zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník

Z ROZHODOVACÍ PRAXE ÚSTAVNÍHO SOUDU

Zákon č. 191/1950 Sb., směnečný a šekový

Zákon č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád