Přeložila:

JANA PACNEROVÁ

J. R. Ward: Bestie

Vydání první

Copyright © Love Conquers All, Inc., 2016

All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part

in any form.

This edition published by arrangement with New American Library,

an imprint of Penguin Publishing Group, a division of Penguin Random House LLC.

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2016 jako svou 2064. publikaci

Přeloženo z anglického originálu The Beast, vydaného nakladatelstvím

New American Library, an imprint of Penguin Random House LLC,

New York v roce 2016

Český překlad © 2016 Jana Pacnerová

Odpovědná redaktorka Marie Kejvalová

Korektorka Daniela Čermáková

Ilustrace na přebalu © 2016 Emil Křižka

Přebal a vazba © 2016 Ricardo a Baronet

Sazba a grafická úprava Ricardo, Sázavská 19, Praha 2

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-0527-1 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-0528-8 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2016

J. R. Ward

BESTIE

Čtrnáctý díl

románového cyklu

BRATRSTVO ČERNÉ DÝKY

VĚNOVÁNO

VÁM TŘEM.

TÍM JE ŘEČENO VŠE. XXX

PODĚKOVÁNÍ

Můj nesmírný vděk patří všem čtenářům Bratrstva černé dýky!

Mnohokrát děkuji za veškerou podporu a vedení: Stavenu Axelrodovi, Kaře Welshové a Leslie Gelbmanové. Taky děkuji všem z New American Library – tyhle knihy jsou opravdu výsledkem týmové práce.

Srdečně zdravím Team Waud – vy víte, o koho jde. Bez vás by se to jednoduše nepodařilo.

Nic z toho by nebylo možné bez: mého milujícího manžela, který je mým rádcem a pečovatelem a vizionářem; mé báječné matky, která mi dala tolik lásky, že jí to nikdy nemůžu splatit; mé rodiny (pokrevní i adoptované); a mých nejmilejších přátel.

Jo, a taky bez mé WriterDog Naamah. Gratuluju k povýšení!

SLOVNÍČEK POJMŮ A VLASTNÍCH JMEN

ahstrux nohstrum

Soukromá stráž s oprávněním zabíjet, která je do své funkce jmenována králem.

ahvenge

Čin, jímž je vykonána smrtící odveta; typicky je prováděn milovaným.

Bratrstvo černé dýky

Elitně vycvičení upíří válečníci, kteří chrání svou rasu proti Vyhlazovací společnosti. Díky selektivnímu křížení v rámci svého druhu jsou bratři obdařeni mimořádnými tělesnými i duševními schopnostmi a rychlou regenerací organismu. Zpravidla nejsou pokrevně spřízněni a za členy Bratrstva je jmenují stávající členové. Jsou od přírody agresivní, tajnůstkářští, spoléhají sami na sebe a žijí stranou řadových upírů. S příslušníky jiných kast se stýkají jen výjimečně, především když se potřebují nakrmit. V říši upírů, kde o nich koluje řada legend, jsou zbožně uctíváni. Smrt jim může způsobit pouze vážné zranění, například střelná rána nebo probodnutí srdce.

bezduchý

Člověk zbavený duše, který pronásleduje a vyhlazuje upíry, člen Vyhlazovací společnosti. Bezduchého lze zabít pouze bodnou ranou do hrudi v místě, kde míval srdce; jinak jsou nesmrtelní. Nepijí, nejedí a nejsou schopni pohlavního styku. Vzhledem k tomu, že jejich pleť, veškeré ochlupení i duhovky časem ztrácejí pigment, jsou plavovlasí, bledí a mají světlé oči; voní po kojeneckém zásypu. Po uvedení do řádu Omegou uschovají na bezpečné místo keramický hrnek, v němž je uloženo jejich srdce, které jim bylo vyjmuto při iniciaci.

cohntehst

Konflikt mezi dvěma upíry soupeřícími o právo milovat se s upírkou.

Dhunhd

Peklo.

doggen

Podle hierarchie v upíří společnosti příslušník kasty služebnictva. Svým pánům slouží v duchu konzervativních zvyklostí a dodržují formální společenská pravidla chování i oblékání. Denní světlo jim neublíží, ale poměrně rychle stárnou. Průměrná délka života doggenů činí pět set let.

ehros

Vyvolená vyškolená v oblasti sexuálního umění.

exhile dhoble

Zlé nebo prokleté dvojče, to, které se narodí jako druhé.

ghardian

Strážce jedince. Existují různé stupně ghardianů, přičemž nejmocnější je whard, jemuž je svěřena do péče upírka, na niž se vztahuje sehkluze.

glymera

Společenské jádro upírské aristokracie, zhruba odpovídající anglické společenské smetánce z období regentství (začátek 19. století).

hellren

Upír mužského rodu spojený manželským slibem s upírem ženského rodu. Muži mohou mít i více manželek.

hyslop

Výraz označující selhání úsudku, jež zpravidla bývá důsledkem ohrožení mechanických funkcí vozidla nebo jiného motorizovaného dopravního prostředku. Kupříkladu když někdo nechá klíče v autě, které zůstane přes noc zaparkované před domovem rodiny, načež je řečené auto ukradeno.

chrih

Ve Staré řeči symbol ctihodné smrti.

Krypta

Posvátná hrobka Bratrstva černé dýky, využívaná jednak k obřadům a jednak jako úložiště keramických nádob bezduchých. Rituály konané v Kryptě zahrnují zasvěcení, pohřby a kázeňská řízení s bratry. Na posvátnou půdu mají přístup jen členové Bratrstva, Stvořitelka nebo uchazeči o přijetí mezi válečníky.

leahdyr

Mocný a vlivný jedinec.

leelan

Výraz něhy a lásky (volně přeloženo „nejdražší“).

lewlhen

Dar.

lheag

Uctivý výraz, jímž sexuálně podřízený subjekt oslovuje dominantní osobu.

Lhenihan

Bájný tvor, vyhlášený svou sexuální náruživostí. V moderním slangu označení muže nadpřirozených rozměrů a sexuální výkonnosti.

lys

Mučicí nástroj používaný k odstranění očí.

mahmen

Matka, používáno jako označení skutečného stavu i jako výraz náklonnosti.

mhis

Kamufláž určitého hmotného prostředí; vytvoření iluzorního pole.

nalla (ž. r.) nebo nallum (m. r.)

Lichotivé označení, znamená „milovaná/milovaný“.

newling

Nedotčená mužem; panna.

období potřeby

Doba plodnosti upíra ženského pohlaví. Obvykle trvá dva dny a provází ji silná sexuální touha. Poprvé nastupuje přibližně pět let po proměně a poté vždy jednou za dekádu. Jsou-li upíři mužského rodu v blízkosti ženy, která prochází obdobím potřeby, do určité míry na ni reagují. Tato perioda může být velmi nebezpečná, protože mezi soupeřícími muži často dochází ke rvačkám, zejména pokud dotyčná žena nemá druha.

Omega

Ďábelská tajemná postava mužského principu, která pronásleduje a hubí upíry ze zášti vůči Stvořitelce. Existuje v nadčasové říši a disponuje obrovskou mocí, neovládá však zázrak stvoření, ani nedokáže vdechnout nový život.

otrok krve

Upír mužského nebo ženského rodu, který je nucen poskytovat krev jinému příslušníku své rasy. Od tohoto zvyku se většinou upustilo, nicméně ho zákon nezakazuje.

phearsom

Výraz označující potenci mužských pohlavních orgánů. V doslovném překladu přibližně „zaslouží si vstoupit do lůna ženy“.

princeps

Nejvyšší stupeň upíří aristokracie, nad nímž stojí jen členové První rodiny nebo Vyvolené Stvořitelky. Nositel tohoto titulu se s ním musí narodit; titul nemůže být udělen.

proměna

Klíčový okamžik v životě upíra, kdy se on nebo ona mění v dospělého příslušníka rasy. Poté se musí živit krví jedince opačného pohlaví, aby přežil, a nesmí se vystavovat slunci. K proměně dochází zpravidla po dovršení pětadvacátého roku života. Někteří upíři, především muži, proměnu nepřežijí. Před proměnou je upír zesláblý a netečný, nejeví zájem o sex a nedokáže se dematerializovat.

První rodina

Král a královna upírů včetně všech jejich případných potomků.

pyrokant

Označuje kritickou slabinu konkrétního jedince. Může být vnitřní, například závislost, nebo vnější, například milenec.

rahlman

Spasitel.

rythus

Rituální způsob usmíření či nápravy, jejž navrhuje ten, kdo urazil druhou osobu nebo spáchal přestupek. Je-li nabídka rythu přijata, poškozený vybere zbraň, již použije proti provinilci, který nemá možnost obrany.

sehkluze

Stav určité izolace či odloučení, který král uděluje upírce na základě žádosti jejích rodinných příslušníků. Na upírku dohlíží poručník, whard, zpravidla nejstarší člen její domácnosti, který má ze svého titulu právo rozhodovat o způsobu jejího života a dle vlastního uvážení jí buď zcela, nebo částečně může zabránit v kontaktu s okolním světem.

shellan

Upír ženského rodu spojený manželským slibem s upírem mužského rodu. Vzhledem k silně majetnickému chování zadaného muže mívají ženy pouze jednoho druha.

Stín

Nadčasová říše, v níž se mrtví setkávají se svými blízkými a kde tráví věčnost.

Stvořitelka

Tajemná síla ženského principu, která uděluje privilegia, je rádkyní krále a správkyní upířích archivů. Žije v nadčasové říši a je obdařena nesmírnou mocí. Ovládá umění stvoření, které uplatnila při zrodu populace upírů.

symphath

Poddruh upíra; mimo jiné je charakterizován též schopností a touhou manipulovat s emocemi druhých (např. výměna energie). Historicky byli symphathové diskriminováni a v určitých obdobích na ně upíři pořádali štvanice. Jsou na pokraji vyhynutí.

trahyner

Oslovení používané mezi dvěma upíry mužského rodu, kteří vůči sobě navzájem chovají hluboký obdiv a přízeň; volně přeloženo „milovaný přítel“.

upír

Příslušník druhu odlišného od jedinců Homo sapiens. Aby upíři přežili, musí pít krev opačného pohlaví. Naživu je udrží i lidská krev, ale takto nabytá síla rychle pomíjí. Po proměně, k níž dochází kolem dvacátého pátého roku života, se upíři nesmějí vystavovat slunci a pravidelně se musí krmit krví. Po kousnutí upírem ani po smíšení krve obou druhů se člověk v upíra nemění, avšak jsou známy vzácné případy, kdy došlo ke zkřížení upíra s jinými druhy. Upíři se mohou kdykoli dematerializovat, ale při této činnosti se musí plně soustředit a oprostit se od veškerých emocí; nesmějí s sebou přenášet těžké předměty. Dokážou odstranit z lidského mozku vzpomínky, ale jen pokud jsou krátkodobé. Upíři se dožívají až tisíce let, někdy i déle.

urozený

Nejvyšší šlechtická hodnost mezi upíří aristokracií, hned po První rodině nebo Vyvolených ve službách Stvořitelky. Titulu se nabývá narozením, nikoli propůjčením.

Vyhlazovací společnost

Řád zabijáků vytvořený Omegou za účelem vyhlazení populace upírů.

Vyvolená

Upírka, vychovávaná podle přísných pravidel, předurčená do služeb Stvořitelky. Tyto ženy pocházejí z urozených rodin a jsou založeny spíše duchovně než světsky. S muži se nestýkají vůbec nebo jen zřídka, ale v zájmu zachování aristokratické rodové linie se mohou provdat za válečníka, kterého vybírá Stvořitelka. Umí předpovídat budoucnost. Kdysi se jejich krví krmili nezadaní členové Bratrstva, ale samotní bratři tuto zásadu zrušili.

wahlker

Poutník. Jedinec, který zemřel a vrátil se do života ze Stínu. Wahlkerům se dostává velké úcty a jsou ctěni a váženi pro námahu, kterou podstoupili.

whard

Kmotr nebo kmotra jedince.

Kapitola první

BROWNSWICKOVA DÍVČÍ ŠKOLA, CALDWELL, NEW YORK

Mravenci pod kůží.

Rhage přenesl váhu z jednoho bagančete na druhé a přitom mu bylo, jako by se mu zvolna začínala vařit krev a bublinky šimraly ze spodní strany každičký čtvereční centimetr kůže. A to zdaleka nebylo všechno. Tu a tam se mu nazdařbůh po celém těle smršťovala nahodilá svalová vlákna a křečovité záškuby způsobovaly, že se mu cukaly prsty, škubala kolena a ramena svírala, jako by se chtěla proměnit ve výplet tenisové rakety nebo co.

Už po milionté od chvíle, kdy se zhmotnil na svou pozici, přejel pohledem nerovnou, přerostlou louku před sebou. V dobách, kdy Brownswickova dívčí škola ještě bývala funkčním zařízením, byla ta plocha před jeho očima nepochybně zvlněným trávníkem, který byl na jaře a v létě pěkně posečený, na podzim z něj shrabali listí a v zimě pod sněhem vypadal roztomile jako ilustrace z knížky pro děti. Teď působila jako pekelné fotbalové hřiště, poseté spletí rozježených keřů, které by člověku mohly poškodit oblast rozkroku víc než jen esteticky, semenáčků, jež byly šerednými, znetvořenými levobočky dospělejších javorů a dubů, a vysokou hnědou trávou pozdního října, o kterou byste mohli nehezky zakopávat, kdybyste se pokusili vyrazit sprintem.

Podobně i cihlové budovy, kde se kdysi nalézaly obytné a výukové prostory pro ratolesti privilegované elity, bez pravidelné údržby nestárly zrovna do krásy: vytlučená okna, tlející dveře, okenice vypadlé z pantů, které se otevíraly a zavíraly studeným větrem, jako by se duchové nemohli rozhodnout, zda chtějí být vidět, nebo jen slyšet.

Byl to kampus jako vystřižený ze Společnosti mrtvých básníků. Za předpokladu, že po natáčení filmu v roce 1988 všichni všechno sbalili a od té doby na to nikdo ani nesáhl.

Zařízení však nebylo prázdné.

Rhage se zhluboka nadechl a dávivý reflex mu vzadu v hrdle předvedl pár kliků. V opuštěných ložnicích a třídách se ukrývalo tolik bezduchých, že nebylo možné izolovat jednotlivé pachy od otupujícího smradu celku. Kristepane, bylo to jako strčit hlavu do popelnice s rybími vnitřnostmi a nadechnout se, jako by na světě docházel kyslík.

Pokud by k těm včerejším rybím hlavám a sajrajtu někdo přisypal dětský zásyp.

Pro ten sladký nádech, víme.

Pokožka se mu znovu zatetelila a Rhage sdělil svému prokletí, že musí ještě chvilku vydržet, že sakra jo, za chvilku ho pustí z řetězu. Dokonce se ani nechtěl pokoušet tu zatracenou věc udržet v sobě – stejně se nikdy nedařilo ji zbrzdit – a i když popustit bestii otěže nebylo vždycky dobré, dnes v noci to bude při útoku znamenat výhodu. Bratrstvo černé dýky má před sebou – kolik bezduchých? Padesát? Sto padesát?

To bylo moc i na ně – takže jo, jeho… dáreček… od Stvořitelky se bude hodit.

Když je řeč o přidaném dvojčeti… Před víc než sto lety mu matka rasy věnovala vlastní osobní takticko-operační systém, program modifikace chování, který byl tak odporný, tak nepříjemný, tak nepřekonatelný, až se mu po pravdě řečeno podařilo zabránit Rhageovi, aby se stal naprostým lumpem. Pokud nezvládal jaksepatří své hladiny energie a nemírnil emoce, rozpoutalo se kvůli drakovi úplné peklo.

Doslova.

Jo, během posledního století se mu převážně dařilo dbát na to, aby ta věc nesežrala jeho nejbližší a nejdražší, ani aby se s ní nedostali do večerních zpráv s titulkem „Jurský park žije“.

Jenže při tom, čemu teď se svými bratry čelil… a jak moc je tenhle kampus izolovaný? Při troše štěstí si ten ohromný prevít s fialovými šupinami, zuby jako motorová pila a neukojitelným hladem pěkně smlsne. Ačkoliv na druhé straně, těšili se na stravu tvořenou výlučně bezduchými.

Žádné bratry ve formě plněných taštiček, prosím. A žádné lidi místo tapas nebo moučníku, děkuji mockrát.

To druhé bylo spíš z opatrnosti než z náklonnosti. Pánbůh ví, že ty bezocasé krysy nikdy nikam nechodily bez dvou věcí: půltuctu evolučně podřadných, v noci nefunkčních, přiblblých kámošů, a bez svých zatracených mobilů. Páni, YouTube je učiněná osina v zadku, když chcete uchovat válku s nemrtvými pod pokličkou. Už skoro dva tisíce let nebylo do boje upírů s Omegovou Vyhlazovací společností nic nikomu kromě samotných válečníků a jedním z důvodů, proč nenáviděl lidi, byla jejich neschopnost držet se svých základních činností, to jest ničit životní prostřední a říkat si navzájem, co si má kdo myslet.

Podělaný internet.

Rhage přehodil rychlost, aby se neodpoutal moc brzy, a zaostřil zrak na muže, který se kryl asi šest metrů od něj. Assail, syn Bůhvíkoho, byl oblečený v černém jako funebrák; vlasy měl tmavé jako Drákula, takže nepotřebovaly žádné maskování, a hříšně hezký obličej měl tak zvrásněný vraždou, až budil všeobecný respekt. Tomu se říká pevnost – a obrat o stoosmdesát stupňů. Drogový dealer přešel k Bratrstvu a dodržel svůj slib zrušit obchodní styky s Vyhlazovací společností, když složil Wrathovi k nohám krabici s hlavou jejich předáka.

A také prozradil, kde se nachází tahle barabizna, která zabijákům sloužila jako hlavní štáb.

A tak se stalo, že všichni skončili tady, až po koule v podrostu, a čekali, až odpočítávání na hodinkách seřízených Vishousem dospěje k 0:00.

Tenhle útok nebyl jen tak nějaké praštěné, nahodilé přepadení nepřítele. Po mnoha nocích – a dnech, díky Lassiterovi, alias 00-cvokovi, jenž prováděl rekognoskaci za denního světla – byl útok jaksepatří koordinovaný, naplánovaný a připravený k realizaci. Byli tu všichni bojovníci: Zsadist a Phury, Butch a Vishous, Tohr a John Matthew, Qhuinn a Blay a také Assail a jeho dva bratranci, Tesák I. a II.

Protože komu záleželo na tom, jak se jmenují, pokud se dostavili ozbrojení a se spoustou munice?

Zdravotní personál Bratrstva byl také v pohotovosti a nablízku, Manny se svou mobilní chirurgickou jednotkou asi půldruhého kilometru odtud a Jane s Ehlenou v jedné z dodávek ve tříkilometrovém okruhu.

Rhage se podíval na hodinky. Šest minut a nějaké drobné.

Levé oko mu zacukalo a zaklel. Jak má sakra udržet pozici ještě tak dlouho?

Vycenil tesáky a vydechl nosem, přičemž vyfoukl dva pramínky kondenzované páry, jež se ve všem vyrovnala předzvěsti útoku rozzuřeného býka.

Kristepane, ani si nepamatoval, kdy byl naposled takhle napružený. A nechtělo se mu přemýšlet o tom, proč to tak je. Po pravdě řečeno, celému tomu proč se vyhýbal už – jak dlouho?

No, od té doby, co se on a Mary dostali k téhle divné třecí ploše a on si začal připadat…

„Rhagi.“

Jeho jméno zaznělo tak tichým šeptem, až se otočil, protože si nebyl jistý, jestli na něj nezačalo mluvit vlastní podvědomí. Kdepak. Byl to Vishous – a vzhledem k tomu, jak se tvářil, by Rhageovi bylo milejší, kdyby se u něj začal projevovat rozštěp osobnosti. Diamantové oči blýskaly zlým světlem. A tetování na spánku tomu nijak nepomáhalo.

Kozí bradka byla neutrální – pokud jste ji nebrali jako záležitost stylu. V tom případě byl ten chlap kašpar obřích rozměrů.

Rhage zavrtěl hlavou. „Neměl bys jít na pozici…“

„Viděl jsem dnešní noc.“

A sakra, to snad ne, pomyslel si Rhage. Kdepak, zrovna teď mi tohle nedělej, bratře.

Odvrátil se a zamumlal: „Ušetři mě hereckých výstupů, jo? Nebo trénuješ do soutěže o nejlepší dikci…“

„Rhagi.“

„… protože tam bys měl budoucnost. ‚Ve světě… kde lidé musí… držet hubu a krok…‘“

„Rhagi.“

Když se na něj nepodíval, Vishous ho obešel a zamračil se na něj, ty zatracené bledé oči jako dvojitý nukleární výbuch, z nějž vyrážely a zase mizely hřibovité mraky. „Chci, aby ses vrátil domů. Hned.“

Rhage otevřel ústa. Zaklapl je. Znovu je otevřel – a musel si připomenout, že má tlumit hlas. „Koukej, není vhodná chvíle na ty tvoje psychotronické přemety…“

Bratr ho popadl za paži a sevřel. „Jdi domů. Já si nedělám srandu.“

Rhageovými žilami se rozlila studená hrůza, až mu srazila tělesnou teplotu – a přesto znovu zavrtěl hlavou. „Jdi do háje, Vishousi. Vážně.“

Vůbec neměl zájem testovat další kouzla Stvořitelky. Nechtěl…

„Dneska v noci kurva umřeš.“

Rhageovi se zastavilo srdce a pohled upřel do tváře, kterou znal tolik let, sledoval obrysy tetování a sevřených rtů a černého obočí… a zářivou inteligenci, jež se obvykle projevovala skrz filtr sarkasmu, ostrého jako samurajský meč.

„Tvá matka mi dala slovo,“ opáčil Rhage. Počkat, opravdu je řeč o tom, že by natáhl bačkory? „Slíbila mi, že až zemřu, může jít Mary do Stínu se mnou. Tvá matka řekla…“

„Vykašli se na mou matku. Jdi domů.“

Rhage odvrátil pohled, protože musel. Buď to, nebo mu praskne hlava. „Neopustím bratry. To se nestane. Především se můžeš mýlit.“

Jo, a kdy se to stalo naposled? V devatenáctém století? V osmnáctém?

Nikdy?

Přerušil Vishouse. „Taky nebudu před Stínem utíkat. Jak začnu takhle uvažovat, už nevezmu do ruky zbraň.“ Přitiskl dlaň k Vishousově bradce, aby ho umlčel. „A za třetí? Jestli dnes v noci nebudu bojovat, nevydržím celý den zamčený v sídle – ledaže by místo mě přišel na snídani, oběd a večeři můj fialový kamarád, chápeš to?“

No, a ještě tu bylo za čtvrté. A ten čtvrtý důvod… byl špatný, tak špatný, že se jím nedokázal zabývat déle než zlomek vteřiny, nutný k tomu, aby mu ta hovadina bleskla hlavou.

„Rhagi…“

„Nic mi v boji nezabrání. Chápu…“

„Ne, nechápeš!“ zasyčel Vishous.

„Tak jo, fajn,“ ucedil Rhage a naklonil se v bocích dopředu. „A co jestli umřu? Tvá matka poskytla mé Mary nejvyšší milost. Jestli odejdu do Stínu, jednoduše se tam setkám s Mary. Nemusím se bát, že bych se od ní někdy odloučil. Bude nám spolu skvěle. Komu vlastně kurva záleží na tom, jestli natáhnu brka?“

Vishous se taky předklonil. „Myslíš, že bratrům je to fuk? Vážně? Díky, debile.“

Rhage se podíval na hodinky. Dvě minuty do startu.

Stejně dobře to mohly být dva tisíce let.

„A ty věříš mé matce,“ ušklíbl se Vishous, „když jde o něco tak důležitého? Nikdy by mě nenapadlo, že jsi tak naivní.“

„Povedlo se jí dát mi to podělaný alter ego, tyranosaura! To už jí přikládá sakra velkou důvěryhodnost.“

Zčistajasna se kolem nich ve tmě rozezpívali ptáci. Kdybyste nevěděli, jak to je ve skutečnosti, hádali byste, že hejno nočních sov nacvičuje muzikál.

Krucinál, už oba řvali.

„To je fuk, Vishousi,“ zašeptal. „Když jsi tak zatraceně chytrý, starej se o vlastní život.“

Poslední vědomá myšlenka předtím, než jeho mozek přepnul na 30 vteřin po půlnoci a kromě agrese už nic nevnímal, patřila jeho Mary.

Představil si, jak spolu naposled byli sami.

Byl to jeho rituál, než se utkal s nepřítelem, duševní talisman, který si pohladil pro štěstí, a dnes ji viděl, jak stála před zrcadlem v jejich ložnici, před tím, co viselo nad vysokým prádelníkem, kam si ukládali hodinky a klíče, její šperky a jeho lízátka, telefony.

Stála na špičkách, nakloněná nad deskou, snažila se vsunout si do ušního lalůčku perlovou náušnici se šroubečkem a nemohla se trefit do dírky. S hlavou nakloněnou do strany jí tmavohnědé vlasy splývaly přes rameno a budily v něm touhu zabořit obličej do čerstvě umytých vln. A to nebyla ani polovina toho, co na něj působilo. Čistá linie její čelisti odrážela a zachycovala světlo z křišťálového svícnu na stěně a smetanová hedvábná blůza jí splývala přes ňadra, zastrčená za útlý pas volných kalhot, sahajících až k balerínkám. Žádné líčidlo. Žádný parfém.

Ale to by bylo jako dokreslovat Monu Lisu nebo stříkat na růžový keř osvěžovač vzduchu.

Existovalo sto tisíc způsobů, jak podrobně popsat fyzické vlastnosti jeho družky, a ani jediná věta, ba dokonce ani celá kniha by zdaleka nedokázala vystihnout její osobnost.

Byla jako hodinky na jeho zápěstí, jako rostbíf, když umíral hlady, a jako džbán limonády, když měl žízeň. Byla jeho kaple i kůr, pohoří pro jeho toulavé boty, knihovna pro jeho zvědavost a každičký západ i východ slunce, co kdy byl nebo bude. Jediným pohledem nebo pouze jednoslabičným slovem mu dokázala proměnit náladu, vynést ho do výšin, i když zůstal nohama na zemi. Jediným dotykem uměla spoutat jeho vnitřního draka nebo ho přimět k vyvrcholení ještě dřív, než se mu postavil. Ztělesňovala veškerou moc vesmíru v jediné živé bytosti, zázrak, jehož se mu dostalo navzdory tomu, že si už dávno nezasloužil nic lepšího než své prokletí.

Mary Madonna Luceová byla panna, o níž mu Vishous sdělil, že si pro něj přijde – a víc než dost stačila na to, aby ho proměnila v bohabojného upíra.

Když je o tom řeč…

Rhage vyrazil, aniž čekal na povel svého týmu. Vyřítil se střemhlav přes louku, obě pistole před sebou a svaly na nohou jako by mu poháněl prvotřídní vysokooktanový benzin. A ne, nemusel slyšet doslova všechny zoufalé kletby, když prozradil jejich úkryt a zahájil útok předčasně.

Byl zvyklý, že na něj jsou kluci naštvaní.

A jeho démony bylo daleko těžší zvládnout než bratry.

DŮM BEZPEČÍ, KANCELÁŘ MARY

Mary Madonna Luceová zavěsila telefon a nezvedla ruku z hladkého sluchátka. Jako spousta vybavení a zařízení Domu bezpečí byl i tenhle přístroj deset let starý, použitý pozůstatek z nějaké pojišťovny nebo možná realitní kanceláře. Totéž platilo o psacím stole. O židli. Dokonce i o koberci, který měla pod nohama. V jediném útulku pro oběti domácího násilí a azylového domu pro ženy s dětmi platilo, že každý haléř, který sem přijde z královy štědré pokladnice, se utratí pro ty, kdo přijímají pomoc, léčbu a rehabilitaci.

Oběti sem směly přicházet bezplatně. A zůstat ve velkém, prostorném domě, jak dlouho potřebovaly.

Největší výdaje samozřejmě představoval personál… a zprávy jako ta, kterou se právě dozvěděla ze starého telefonu. Mary byla opravdu sakra vděčná za Marissiny priority.

„Seru na tebe, smrti,“ zašeptala. „Seru na tebe zvysoka.“

Zaklonila se a židle přitom zavrzala, až se lekla, i když na její protesty byla zvyklá.

Vzhlédla ke stropu s nepřekonatelným nutkáním něco podniknout, ale prvním pravidlem psychologa je, že musíte ovládat vlastní emoce. Splašenost a nervozita pacientovi neprospívají a je zcela nepřijatelné kontaminovat už tak stresující situaci samovolnou dramatičností ze strany profesionála.

Kdyby bylo dost času, odebrala by se k některé z ostatních sociálních pracovnic na pohovor, aby se znovu soustředila a trvale zklidnila. Vzhledem k tomu, co se dělo, však mohla všeho všudy jen věnovat minutu hlubokému dýchání, na které měl patent Rhage.

Ne, nemělo to nic společného se sexem.

Spíš to byla taková jeho jóga, při níž si naplnil plíce třemi samostatnými nádechy, zadržel kyslík a pak to všechno vypustil svalovým napětím.

Nebo ve snaze uvolnit napětí.

Tak jo, nikam to nevede.

Mary vstala a musela se v oblasti sebeovládání spokojit dvěma „skoro“: za prvé, zastrčila si hedvábnou blůzu do kalhot a pročísla si rukou vlasy, které jí už přerůstaly; a za druhé, nasadila na obličej masku jak o Halloweenu, všechno zkamenělo do jakés takés podoby starostlivosti, přívětivosti a nevyvádění kvůli vlastnímu traumatu z minulosti.

Když vyšla na chodbu v prvním patře, zavalila ji vůně rozpouštěné čokolády a pečení, cukru, másla a mouky, zvěstující, že Večer pečení pro panenky je v plném proudu – a na jeden šílený okamžik měla sto chutí otevřít všechna okna a nechat studený říjnový vzduch vyhnat z domu všechny vůně i pachy.

Kontrast mezi domáckým pohodlím a úderem kladiva, který se chystala zasadit, jí připadal přinejmenším neuctivý, přinejhorším jako další část tragédie.

Zařízení zvané Dům bezpečí začínalo jako dvoupatrová budova z počátku dvacátého století, střecha nad hlavou, elegantní a důstojná asi jako krabice od bot. Byla tam však hojnost ložnic a koupelen, funkční kuchyně a dostatek soukromí, aby se do lidského světa nikdy nevyneslo, že tohle stavení v jeho středu používají upíři. A pak přišlo rozšiřování. Poté co zemřela Tohrova Wellsie a on jejím jménem věnoval zařízení finanční dar, přistavěli vzadu upíří řemeslníci Wellesandřino křídlo. Teď měli společenskou místnost, druhou kuchyni – dost velkou, aby tam mohly všechny obyvatelky i zaměstnankyně společně stolovat – a další čtyři apartmány pro ženy s dětmi.

Marissa řídila zařízení se soucitným srdcem a fantasticky logistickým uvažováním a spolu se sedmi poradkyněmi včetně Mary tu konala nezbytnou, účelnou práci.

Při které, ano, vám někdy pukalo srdce.

Dveře na půdu nevydaly ani hlásku, když je Mary otevírala, protože je před pár nocemi osobně naolejovala. Schody však vrzaly po celou dobu, co po nich stoupala, stará dřevěná prkna praskala a skřípala, i když dbala na to, aby na ně její balerínky nedošlapovaly příliš tvrdě.

Nebylo možné nepřipadat si jako Smrťák.

Nahoře na odpočívadle zdůrazňovalo žlutavé světlo ze staromódních mosazných stropních svítidel červené tóny stoletého nenatřeného dřevěného táflování i běhounu, ubíhajícího úzkou chodbou. Na protějším konci bylo oválné okno a broskvová záře z venkovního bezpečnostního světla nad ním vnikala dovnitř, rozdělená na čtvrtiny tabulkami okna.

Z šesti apartmánů byly patery dveře otevřené.

Přistoupila k těm zavřeným a zaklepala. Když se ozvalo tiché: „Ano?“ pootevřela je a naklonila se dovnitř.

Holčička, sedící na jednom ze dvou úzkých lůžek, rozčesávala panence vlásky kartáčem, který už poztrácel mnoho štětin. Sama měla dlouhé hnědé vlasy stažené dozadu do ohonu a volné šatičky, ručně šité z modré látky, hodně obnošené, ale švy zůstaly pevné. Boty měla ošoupané, a přesto pečlivě zašněrované.

Zdála se velmi malá, i když prostor kolem ní nebyl nijak velký.

Opuštěná nikoli z vlastní vůle.

„Bitty?“ pronesla Mary.

Okamžik trvalo, než se světle hnědé oči pozvedly. „Není to s ní dobré, že?“

Mary těžce polkla. „Ne, zlatíčko. S tvou mahmen to není dobré.“

„Je čas se s ní rozloučit?“

Po chvilce Mary zašeptala: „Ano, bohužel je.“

Table of Contents

copyright

titul

Věnování

PODĚKOVÁNÍ

SLOVNÍČEK POJMŮ A VLASTNÍCH JMEN

Kapitola první