Copyright © Chances, Inc., 2015

Translation © Petra Klůfová, 2016

Copyright © ALPRESS, s. r. o.

Všechna práva vyhrazena.

Žádnou část knihy není dovoleno užít

nebo jakýmkoli způsobem reprodukovat bez písemného

souhlasu držitele práv, s výjimkou krátkých citací

nebo odkazů, které tvoří součást kritického hodnocení.

Z anglického originálu THE SANTANGELOS

přeložila Petra Klůfová

Redakční úprava Helena Škodová

Grafická úprava obálky Tomáš Řízek

Vydalo nakladatelství Alpress, s. r. o., Frýdek-Místek,

v edici Klokan, 2016

shop@alpress.cz

Elektronické formáty Dagmar Wankowska

Vydání první

ISBN 978-80-7543-312-1 (ePub)

ISBN 978-80-7543-313-8 (mobi)

Všem svým oddaným

a báječným čtenářům,

kteří už roky věrně sledují

osudy rodu Santangelových,

přeji trvalou lásku a mír.

Ach ano, málem bych zapomněla –

nikdy se nenavážejte

do Santangelových!

Prolog

Král Akramšaru – malé, ale bohaté středovýchodní zemičky vmáčknuté mezi Sýrii a Libanon – vládl své ropou oplývající říši železnou pěstí. Na jednu stranu král Emir Amin Mohamed Jordan dodržoval a podporoval mnoho prastarých hodnot a tradic, na druhou stranu zaváděl vlastní, nesmlouvavě přísné zákony a pravidla.

Král měl bezpočet manželek a více než třicet dětí. Podle jeho názoru to všechno byla jen bezcenná chamraď. Ženy považoval za užitečné pouze ve dvou ohledech: rodily děti a dokázaly mu uspokojit sexuální touhu podle přání i příkazu. Pokud se jednalo o potomky – někteří z nich už byli dospělí – bral je všechny jako zklamání. Radost mu dělal jediný syn, a sice Armand, důstojný dědic královy hýčkané koruny. Ale Armand byl po smrti.

Byl zavražděn americkou nevěřící fenou. V tom zdegenerovaném americkém velkoměstě zvaném Las Vegas dostal kulku do hlavy.

Králova zuřivost neznala mezí. Jak se to jenom mohlo stát? A proč?

Král Emir dopřál Armandovi vskutku královský pohřeb, přesně jak si jeho oblíbený syn zasloužil. Ulice lemovaly davy poddaných se svěšenou hlavou, čímž vyjadřovali patřičnou úctu zesnulému princi. Několik dalších královských synů neslo na ramenou rakev z ryzího zlata a za ní důstojně kráčela Peggy, Armandova americká matka, jeho vdova Soraja a Armandovy čtyři děti. Všechny ženy včetně Peggy byly oblečené do tradičního oděvu odhalujícího pouze obličej. Král v zlatě vyšívané uniformě seděl na bělouši a kynul davům.

Král Emir nedokázal myslet na nic jiného než na pomstu. Kdo přesně zavinil tragickou smrt jeho oblíbeného syna, kdo ho zastřelil jako psa?

Samozřejmě že král Emir měl na věc vlastní názor. Armand se snažil koupit přesně ten hotel, v kterém ho potkala smrt – hotel Keys, který vlastnila a řídila žena. Směšná králi připadala už jen samotná představa, že nějaké ženě patří hotel, ale co bylo ještě nesmyslnější, ta žena – aspoň podle Peggyina tvrzení – odmítla svůj majetek prodat Armandovi, a navíc ho otevřeně urazila. Král v nejmenším nepochyboval, že Armandovu brutální vraždu zosnovala právě ona.

Král Emir nenávistně běsnil a plánoval krutou pomstu. Na nic jiného nemyslel, protože za každou cenu prahl po spravedlnosti.

Ale jak toho dosáhnout?

Zabít tu mrchu? Zavraždit ji stejně brutálně, jako ona zavraždila Armanda?

Ne. To by nebyl dostatečný trest. Ta ženská musí trpět a stejně tak i celá její rodina. V tom měl jasno.

Už téměř rok král Emir spřádal plány, protože jeho hněv a nenávist vůči americkým zločincům nepolevovaly. Ano, musejí pocítit bolest ze stejně kruté ztráty jako on.

Ta mrcha se jmenovala Lucky Santangelová.

1. kniha

1.

Lucky

Hotel Keys představoval splněný sen Lucky Santangelové Goldenové, ale člověk není nikdy spokojený a vždycky touží vytvořit něco ještě výjimečnějšího a nádhernějšího, než čeho už dosáhl. Lucky dospěla k bodu, kdy se začala rozhlížet po nové životní výzvě. Všechno klapalo hladce a bezchybně, i její děti si vedly skvěle. Bobbyho řetězec nočních klubů prosperoval nad očekávání. Max se už stačila prosadit jako začínající modelka s pohádkově našlápnutou kariérou. Nejmladší Gino Junior a Leo (Lennieho syn, kterého adoptovala) si momentálně užívali volna na letním táboře, zatímco její otec Gino si vychutnával podzim života v Palm Springs se svou čtvrtou ženou Paige.

Lucky se tedy rozhodla, že je načase trochu rozčeřit vody. Vytasila se s nápadem vybudovat komplex zahrnující hotel, kasino, byty plus filmové studio. Tohle před ní nikdo nikdy nenaplánoval a nezrealizoval.

A proč by do toho nešla? Připadalo jí to jako geniální nápad.

Když se svěřila manželovi Lenniemu, který sám dělal ve filmovém průmyslu, považoval to za bláznivý projekt, ale proveditelný. Svět filmařů bude šílet nadšením. Všechno na jednom místě. Ne snad, že by Lucky ve filmové branži byla nováčkem – hezkých pár let vlastnila a řídila filmové ateliéry Panther Studios. Ano, Lucky Santangelová byla velká Šéfka a dokázala všechno, co si umanula.

Dnes ji čekal pracovní oběd s týmem architektů, které měla v plánu si najmout. S oblibou si lidi testovala, sledovala a hodnotila jejich silné i slabé stránky, aby předem odhadla, zda půjde o pokojnou nebo stresující spolupráci.

Danny, spolehlivý asistent, ji doprovodil do Asian, což byla elegantní čínská restaurace v jejím hotelu.

Danny patřil k té hrstce lidí, kteří věděli o všech Luckyiných plánech, takže znal i její sny vybudovat další fantastický komplex ve Vegas. Danny jí rozuměl. Dokázal pochopit, že Keys – velkolepá kombinace luxusního hotelu, přepychového bytového komplexu a jednoho z nejlepších vegaských kasin – je pro ni stále málo. Jako obvykle si jeho dynamická šéfka vytkla větší cíl.

Sotva Lucky vstoupila do restaurace, všichni zmlkli a sledovali každý její pohyb. Lidé si prostě nemohli pomoct, protože Lucky čišela charismatickou osobitostí už na dálku. Sálala krásou, mocí, vášní a silou. Ďábelský koktejl.

Dannyho odjakživa bavilo sledovat reakce lidí v přítomnosti Lucky. Budila zaslouženou pozornost. Byla hlavní celebrita v klasickém smyslu slova, protože jako geniální podnikatelka dosáhla všeho, co si usmyslela, a svou slávu si tvrdě vydřela. Lucky uměla skvěle spolupracovat se skvělými lidmi, ale současně potřebovala velet. Kdepak, Lucky Santangelové nebude nikdo říkat, co a jak má udělat. To by tak hrálo, aby Lucky Santangelová poskakovala podle toho, jak jiní písknou. Kdepak! Řídila se heslem: „Pokud si natluču čumák, pak pouze vlastní vinou, ne vinou někoho jiného!“ Další rodinný zákon zněl: „Nikdy se nenavážej do Santangelových!“

Danny si obě hesla nechal vyrýt do hrnků na kávu, které používal ve svém losangeleském bytě. Bydlel tam se svou mírně dredatou kočkou Ethel.

Právě obědvali v Asian. Většina pracovních schůzek se sice odehrávala v jednacím sále, ale čas od času se Lucky chtěla na vlastní oči přesvědčit, jak podnikání šlape v reálu. Danny si radši ani nepředstavoval tu paniku, jež zavládla v kuchyni. Proboha, v podniku se ukázala paní Santangelová osobně! Všechno musí být dokonalost sama!

Lucky procházela mezi stoly a zřejmě si ani neuvědomila, jaký vyvolává rozruch. Dva muži a žena, s nimiž tu měla obchodní jednání, vyskočili z židlí dávno předtím, než k nim došla. Dannymu neunikla jejich očividná nervozita.

Lucky své partnery rázem uklidnila. „Zdravím, jak se všichni máte?“ zeptala se s širokým oslňujícím úsměvem.

Na Lucky bylo oslnivé všechno – od nespoutané houštiny dlouhých černých kudrn až po temnou olivovou pleť a oči černé jako půlnoc. Lucky snad vůbec nestárla a dodnes nepřestala vyzařovat sex-appeal, který k ní neodmyslitelně patřil už od počátku puberty.

„Díky dnešní schůzce to může být už jenom lepší,“ vykoktal jeden z mužů. Začínal plešatět, ale choval se nervózně jako každý, kdo se s Lucky setkal poprvé osobně.

Lucky obrátila pozornost k ženě, přitažlivé černošce něco přes čtyřicet. „Vy budete Nina. Na vaši práci jsem slyšela samou chválu. Popravdě, o tuhle schůzku jsem stála hlavně kvůli vám.“

Dannymu neušlo, jak muži schlípli. Přesně věděl, co se jim honí hlavou. Nina byla jejich zaměstnanec, ne rovnocenný společník. Lucky však trvala na tom, že při jednání chce mít právě Ninu. Jelikož sama byla jedinečným příkladem ženské síly a moci, Lucky těšilo sledovat úspěch dalších žen.

Nina se rozzářila. Měla hlavu i desky plné nápadů a projektů, jež by Lucky mohly nadchnout. Nu, a jakmile si oba muži uvědomili, že Nina pro jejich firmu nepředstavuje hrozbu, ale přínos, schůzka rázem probíhala v novém, nesmírně tvůrčím souznění.

„Pokud do toho projektu půjdeme společně,“ shrnula Lucky svoje dojmy na konci oběda, „pak bych si v čele týmu představovala Ninu. Co vy na to, pánové?“

Muži jen přikývli. Jednalo se o mamutí zakázku, a jestli si Lucky Santangelová přeje Ninu, má ji mít.

Danny vyprovodil Lucky před restauraci a cestou jí připomínal body programu na celý zbytek dne. Čekala ji další jednání, pak posezení u sklenky s přítelkyní Venus, světoznámou filmovou hvězdou, jež momentálně natáčela ve Vegas svůj nejnovější film. No, a později večer Lucky měla odletět domů do L. A.

Lucky žila střídavě ve vegaském luxusním bytě a v rodinném sídle na pláži v Malibu. Ve Vegas trávila čas především prací, zatímco v Malibu si mohla dopřát volno a relaxovat – obzvlášť když byl doma i Lennie, což ovšem nebylo vždycky. Lennie byl posedlý prací stejně jako jeho manželka. Začínal jako stand-up komik a přes herecké úspěchy se propracoval k současné kariéře veleslavného scénáristy, producenta a režiséra vlastních nezávislých filmů.

Lennie trávil spoustu času na lokacích.

Lucky trávila spoustu času ve Vegas.

Vzájemné odloučení jejich manželství prospívalo. V životě nebyli šťastnější, protože když se konečně sešli, táhlo je to k sobě stejně plamennou vášní jako na počátku jejich známosti. Na škodu nebyly ani Lennieho mistrovská znalost tantrického sexu a Luckyina nespoutanost za zavřenými dveřmi ložnice. Rozumí se, že za jejich šťastné soužití nemohl jenom společný sex, ale především jejich povahy, jež jim nedovolily upadnout do lenivé letargie a nechat si nudu a nezájem v manželství přerůst přes hlavu. Ne, ne, tím si nehodlali kazit ani vzájemnou blízkost, ani vášeň v posteli.

Po dalších jednáních byla Lucky zralá na drink a už se těšila na setkání s Venus. Kdysi byly blízké přítelkyně, ale v průběhu let se trochu odcizily. Lucky věřila, že zná důvod. Tak především Venus vykopla svého posledního zajíčka a dala se do kupy s Hugem Santosem, venezuelským avantgardním filmařem, který v platinové superstar zřejmě viděl víc než prostě smyslnou a světově proslulou sexbombu. Přistěhoval se k Venus a převzal otěže nad její kariérou. Momentálně pracovala na roli drogově závislé šlapky v ponuře realistickém filmu Žena.

Venus brala Huga Santose jako svého intelektuálního spasitele, zatímco Lucky v něm viděla klasického uzurpátorského oportunistu, jenž Venus zneužíval jako vlastní jízdenku do Hollywoodu.

Nu, a navíc se odcizily i z toho důvodu, že Max absolvovala krátký úlet s Billym Melinou, Venusiným exmanželem. A vědomí, že se vlastní dcera vyspala s bývalým manželem její nejlepší přítelkyně, vyvolávalo v Lucky pocit propastného trapna.

Lucky o tom s Venus nikdy nemluvila, ale počínající románek mezi Billym a Max naštěstí rychle vyšuměl – s nepatrným přispěním Lennieho, jenž zašel za Billym a nesmlouvavě mu nařídil držet se od jeho pubertální dcery co nejdál, jinak budou následovat přísné sankce. A protože na něho stejnými argumenty tlačil i tým poradců, Billy poslechl a Max se co nejrychleji přesunula do Londýna, kde žila doposud. Lucky se po ní stýskalo, ale zdaleka ne tolik jako Lenniemu, který byl přehnaně ochranitelský typ rodiče. Na rozdíl od něho si Lucky uvědomovala, že Max trocha samostatnosti a nezávislosti jenom prospěje. Lucky na Venus čekala na uzavřené terase s vyhlídkou na golfové hřiště. Venus se obvykle ráda předváděla na veřejnosti, ale dnes požádala o setkání na klidném, neveřejném místě. Lucky souhlasila a teď tedy na terase restaurace usrkávala campari s pomerančovým džusem. Na okamžik zavřela oči a představila si nový hotelový komplex, který zatím existoval pouze v jejích plánech. Hotel propojený s filmovými ateliéry. Fantazie! Originalita! Lucky už teď byla vzrušením bez sebe, třebaže stavba a další práce zaberou nejméně dva tři roky. Dokonce jí hlavou bleskl nápad, že by opět začala s filmovou produkcí. Vždycky se jí ta práce líbila, považovala ji za zábavu, hozenou rukavici. Možná by s Lenniem mohli na něčem zase pracovat spolu.

Na druhou stranu, pokud by do toho šli, nejspíš by se navzájem pozabíjeli.

Usmála se při představě dvou tvrdohlavých beranů, jak se bok po boku snaží něco vytvořit. Kdepak. Tohle radši neriskovat.

Všimla si, že k ní míří tmavovlasá žena v nepadnoucích šatech a babičkovských brýlích s kostěnými obroučkami. Byla jí trochu povědomá, ale dokud žena neodtáhla židli od stolu a neposadila se naproti ní, Lucky ji vážně nepoznala.

Proboha! Lucky zmateně vykulila oči.

Vždyť to je Venus!

2.

Bobby

Bobbyho Santangela Stanislopoulose vážně štvalo, že jeho přítelkyně Denver Jonesová, s kterou už rok bydlel, nikdy neměla čas, aby ho doprovázela na pracovních cestách. Ani milion textových zpráv plných sexu a společná klábosení po Skype mu neulehčily dlouhé odluky. Ale jistě, bylo mu jasné, že je Denver uvázaná ke své významné funkci na okresním státním zastupitelství v Los Angeles, ale copak mu nemohla aspoň někdy dát přednost?

Poslední dobou byla až po uši zahrabaná do případu drogových dealerů, na kterém pracovala i během večerů, když byl Bobby doma, takže se s ní viděl jen výjimečně. Byla rozhodnutá dotáhnout případ až k obžalobě. Páni, tak odhodlanou ji snad ještě nikdy nezažil. Ale to časem přejde, utěšoval se v duchu. A až případ skončí, konečně jí dá sedmikarátový diamantový prsten od Tiffanyho, který koupil už před kolika měsíci, a navíc ji požádá o ruku.

Na Denver se muselo opatrně. Byla úplně jiná než děvčata, která Bobby poznal před ní.

Byla výjimečně chytrá, krásná a uměla se prosadit. Od Bobbyho nechtěla nic než lásku a jemu to vyhovovalo, protože jako dědic loďařského impéria se už mockrát přesvědčil, že většina žen se na něho dívá jako na potenciální zlatý důl.

Bobby Santangelo Stanislopoulos, syn legendární Lucky Santangelové a zesnulého řeckého loďařského magnáta Dimitriho Stanislopoulose. Vražedně pohledný mladík s tmavou hřívou až k ramenům, s pronikavě modrýma očima a olivově snědou pletí – což byly rysy zděděné z matčiny strany. Vysoký metr devadesát, s výraznými rysy po otci a neochvějným podnikatelským instinktem, s kterým se snoubila Luckyina praktičnost a bystrost. Proklatě zajímavá kombinace.

Bobby se svého dědictví zatím nemusel dotknout ani malíčkem. Začal podnikat už jako zelenáč a spolu s parťákem Emdžejem založili řetězec pohádkově úspěšných nočních klubů Mood, který se táhl od New Yorku po Las Vegas. Přesně tak, Mood byl ten typ podniku, co si nikdo nenechal ujít.

Momentálně měli plné ruce práce s otevřením nového článku Mood v Chicagu, takže Bobby tam musel trávit čtyřiadvacet hodin denně.

A tak teď naštvaně rázoval pokojem a užíral se steskem po Denver, ale současně se na ni příšerně zlobil. Při svém honu na členy drogového kartelu měla totiž prsty i v tajné operaci, jež skončila zatčením Frankieho Romana.

Chudák trumbera Frankie – čistě náhodou patřil k Bobbyho starým parťákům. Bohužel, Frankie se před pár lety zapletl se zlatou hollywoodskou mládeží, načež se dal do spolku s feťákem, jenž kdysi chodil s Annabelle Falconovou, a nakonec v Hollywoodu provozoval pochybný noční klub společně se synem kolumbijského drogového krále a nechal se idiotsky nachytat při ilegální distribuci drog.

Obvinění z distribuce a držení drog mohlo Frankiemu vynést dvacet let za katrem. Jeho trestná činnost očividně souvisela s oním neblaze proslulým kolumbijským drogovým kartelem, a Denver se snažila vzájemné nitky najít a prokázat. Šla po stopě stejně zarytě jako lovecký pes.

Bobby se ji ze všech sil snažil přesvědčit, že Frankie si zaslouží shovívavost, ale zatím bez úspěchu. Denver ho odmítala vůbec poslouchat. Hluboko v duši Bobby uznával, že má pravdu. Frankie nebyl žádný andílek a trest si zasloužil. Ale tak dlouhé vězení? Copak nemohla Denver nějak zařídit, aby vyšetřovatelé Frankiemu umožnili vyváznout jen s podmínkou – za spolupráci při odhalování metod a cest pašeráků drog? Určitě měla dost vlivu, aby kolegy a šéfy přesvědčila. Copak by to nemohla udělat aspoň pro něho, pro Bobbyho? Užíral se vzteky a to mu náladu nevylepšilo.

Z haly na něho křikl Emdžej. „Už jdeš dolů?“

„Za moment,“ broukl Bobby, podíval se na hodinky a uvědomil si, že se opozdil.

Mířili na zahajovací večer do klubu Mood Chicago. Zatím neměli otevřeno pro veřejnost, jenom pro zvané hosty: VIP, místní celebrity, užitečné kontakty, reportéry.

Bobby zavolal Denver na mobil, ale rovnou se spustila hlasová schránka. Popadl sako a seběhl dolů. V hale na něho trpělivě čekal Emdžej.

Emdžej byl Afroameričan, nevysoký, s vyholenou hlavou, pohledný a s mamutí dávkou zápalu pro všechny jejich projekty. Na rozdíl od Bobbyho patřil mezi stoprocentní extroverty, a proto se v podnikání dokonale doplňovali.

Dnes večer to Emdžejovi v černém obleku značky Armani úžasně seklo a navíc byl vzrušením bez sebe. „Bude plno!“ hlásil Bobbymu už zdálky. „Ukážou se přesně ti týpci, co potřebujeme. Naše nová píárka odvedla skvělou práci!“

Bobby přikývl. Klub vypadal vážně výjimečně, a nebylo divu, protože poslední týden strávil s Emdžejem tady v Chicagu a osobně dohlíželi, aby všechno bylo víc než dokonalé – ochutnávali speciality kuchyně, pití, testovali číšníky a barmany a zacvičovali dva manažery, kteří měli podnik řídit během jejich nepřítomnosti.

Na Emdžeje venku čekalo auto s řidičem, ale Bobby se rozhodl jet pronajatým vozem pro případ, že by chtěl zmizet dřív.

Emdžej jen pokrčil rameny. „Chceš si překontrolovat svou kočičku?“ prohodil maličko posměšně. „Brácho, ta Denver tě ale vážně drží za koule. Když si vzpomenu, jak –“

„Nech toho,“ zazubil se kamarádsky Bobby. „Závidíš, protože tebe nikdo za koule nedrží.“

Po rozvodu se svou přehnaně ctižádostivou manželkou Cassie se z Emdžeje vyklubal profesionální starý mládenec, jenž děsivou rychlostí střídal letmé známosti. Bobbymu bylo jasné, že kamarád si tím jen něco dokazuje. Popravdě, Emdžej tesknil po Cassie, ale zaboha to odmítal přiznat sobě i okolí.

„Pcha, každou chvilku se nějaká najde,“ ohrnul Emdžej nos. „Pochop, kámo, že jsem si udělal jasno. Nejlepší je vzrušení a změna, no, a právě to ti chybí, víš?“

Než Bobby zaparkoval před klubem, v podniku už bylo narváno. Po městě se rozneslo, že Mood bude něco extra, a všichni pařmeni z okolí se seběhli označkovat si teritorium a zabrat ten správný stůl a pokud možno co největší díl pozornosti celebrit i sdělovacích prostředků.

Emdžej se okamžitě vpravil do role starostlivého majitele a pečlivého manažera, obcházel obsazené stoly, objednával drinky na uvítanou a okouzloval hosty svým osobitým šarmem. V tohle směru neměl konkurenci.

Bobby rozpačitě postával u baru. Neměl tak společenskou povahu jako Emdžej, v klubech se staral spíš o design a finanční stránku podnikání. Současně si přiznal, že osobním pozdravům se úplně nevyhne, proto se povzbudil panákem vodky, přepnul do role hostitele a obešel nejbližší stoly, aby s návštěvníky prohodil pár slov.

Bobbyho kouzlo osobnosti zabíralo na muže i ženy. U žen hrálo roli vědomí, že pozornost jim věnuje přitažlivý a úspěšný mladík, zatímco muži s ním mohli poklábosit o sportu, autech a doutnících. Navíc pro každý stůl, u kterého se zastavil, nechal donést lahev šampusu jako pozornost. Od Lucky se naučil dvě základní pravidla úspěšného vedení podniku: pamatovat si jména hostů a koupit jim drink.

Co nevidět splynul s rytmem prostředí, vstřebal jeho dynamiku a vzrušeně si přiznal, že všechno se vyvíjí správným směrem. Klub Mood se v chicagském nočním životě prosadí – navlas stejně jako předtím ve Vegas a v New Yorku.

U baru si vzal další vodku a sedl si do rohového boxu, odkud měl dobrý výhled na okolní cvrkot. Váhal, zda znovu zavolat Denver, nebo se na to vykašlat.

Ne. Vždyť jí nechal vzkaz, takže teď je s telefonátem řada na ní.

Zamířil k němu Emdžej. „Tak bych tipoval, že jsme zase trefili do černýho,“ prohodil a uvelebil se vedle Bobbyho. „Chicago nám leží u nohou, brácho. Na to klidně můžeš vsadit boty.“

Bobby se rozesmál a přitom zahlédl mladou ženu, jež právě scházela po schodišti do klubu. A nebyla to jen tak nějaká žena, ale hispánská verze Michelle Pfeifferové v úvodní scéně filmu Zjizvená tvář, jež na sebe automaticky strhávala pozornost. Úchvatná kráska v přiléhavých rudých šatech.

Samozřejmě si jí všiml i Emdžej. „Vidíš to samý co já?“ zalapal po dechu.

„To si piš!“ potvrdil Bobby, jenž se snažil nevalit na ženu oči moc nápadně.

„Kdo to ksakru je?“

„Jak to mám vědět?“

„Poslyš, kámo,“ vyskočil Emdžej od stolu, „tak mám najednou dojem, že bych to měl zjistit, chápeš?“

„Jen do toho!“

„Jo, přesně tak to hodlám udělat!“

Bobby sledoval Emdžeje, jak vyráží do akce, jak zdraví exotickou krásku i jejího společníka – Hispánce s rozplizlými rysy, ježatou bradkou a studeným pohledem. Nevypadali jako pár, vlastně se k sobě vůbec nehodili.

Emdžej je doprovodil k nejlepšímu stolu, objednal lahev šampaňského a rozloučil se.

„Co jsou zač?“ zajímal se Bobby, když se Emdžej vrátil do boxu.

Emdžej pokrčil rameny. „Na seznamu hostů nejsou. Zeptal jsem se naší píárky, ale taky nemá páru. Copak se z toho střílí? Jen ať zůstanou. Chlape, ta kočka má deset bodů z deseti!“

„Taky bych řekl. A ten prcek, je to její manžel? Přítel?“

„Prý bratranec, a to je fajn, protože mám v plánu po té děvence vyjet ve velkém stylu.“

„O tom nepochybuju,“ usmál se Bobby lišácky.

„Můžeš se spolehnout,“ přikývl Emdžej. „Prozatím budu držet odstup a oťuknu ji později. Sleduj, kámo, mistrovskou lekci, ať se něco naučíš.“

Bobbymu v kapse zavibroval mobil. Chvatně po něm sáhl.

Nejvyšší čas, aby mu zavolala Denver.

Myšlenky na hispánskou krásku se mu rázem vykouřily z hlavy.

Table of Contents

Prolog

1. kniha

1.

2.

2. kniha

3. kniha