Copyright © 2015, Verlag Kiepenheuer & Witsch GmbH & Co. KG,

Cologne/Germany

Alle Rechte vorbehalten

Translation © 2016 by Helena Galanová

Jacket design © 2016 by Marek Novák

Slovak edition © 2016 by Ikar

ISBN 978-80-551-4971-4

„Politický systém, ktorý je zasvätený zániku,

sa inštinktívne výrazne zúčastňuje na tom,

čo urýchľuje tento zánik.“

Jean-Paul Sartre

PRÍBALOVÝ LETÁK

NAMIESTO PREDSLOVU

Na tému som natrafil v Koblenzi – a to v strohom prostredí Spolkového archívu v budove z vymývaného betónu z osemdesiatych rokov 20. storočia. Odkaz Thea Morella, Hitlerovho osobného lekára, ma odvtedy nenechával na pokoji. Opakovane som listoval v Morellovom kalendári – denníku: kryptické zápisky týkajúce sa nejakého pacienta A. Lupou som sa pokúšal rozšifrovať takmer nečitateľný rukopis. Strany boli celé počmárané, často som čítal záznamy ako Inj. w. i. alebo jednoducho iba x. Obraz sa postupne vyjasňoval: denné injekcie, čudné substancie, zvýšené dávkovanie.

K chorobopisu

Všetky aspekty národného socializmu sú objasnené. Vyučovanie dejepisu u nás zostalo bez medzier, v našom mediálnom svete niet bielych miest. Táto téma bola spracovaná do posledného detailu, zo všetkých uhlov. Nemecký Wehrmacht (ozbrojené sily tretej ríše v rokoch 1935 – 1945, pozn. prekl.) je najlepšie preskúmaná armáda všetkých čias. Sme presvedčení, že už sa naozaj nenájde nič, čo by sme o tých časoch nevedeli. Tretia ríša pôsobí hermeticky. Každý pokus odhaliť o nej nové údaje má v sebe niečo silené, takmer smiešne. A predsa nechápeme všetko.

K diagnóze

O drogách v tretej ríši vie verejnosť, ale aj historici prekvapujúco málo. Nájdu sa vedecké i novinárske čiastkové spracovania, celkový pohľad však dosiaľ neexistuje.1 Chýbalo dôkladné a faktograficky presné zobrazenie, ako omamné látky poznačili dianie v národnosocialistickom štáte a na bojiskách druhej svetovej vojny. Kto nerozumie úlohe drog v tretej ríši a neskúma stavy vedomia aj z tohto hľadiska, premešká niečo dôležité.

Nikto dosiaľ nevenoval dostatočnú pozornosť tomu, aký vplyv na najtemnejšiu kapitolu nemeckých dejín mali prostriedky meniace stavy vedomia. Spočíva to v samotnom národnosocialistickom koncepte „boja proti omamným látkam“, ktorý zaviedla štátna kontrola liečiv, vo všeobecnosti tabuizujúca drogy. Následne sa stratili z triezveho vedeckého zorného uhla – dodnes sa na univerzitách nevykonali podrobné štúdie –, z hospodárskeho života i z verejného vedomia, ako aj z pozorovania dejín, a zapadli do bahna tieňového hospodárstva, cudzoložstva, kriminality a laického polovedomia.

Môžeme to však napraviť a pokúsiť sa o interpretáciu skutočných udalostí, ktorá sa zaoberá objasňovaním štrukturálnych vzťahov, vychádza z remesla a namiesto prísnych téz (krivdiacich historickej realite a jej mrazivej krutosti) slúži podrobnému výskumu historických faktov.2

Sila obsahu

Totálne opojenie zachádza pod kožu krvilačným masovým vrahom a ich následníckemu národu, ktorý sa chce očistiť od všetkého rasového a iného jedu a pozerá sa priamo do tepien a žíl. Nešlo pritom o árijsky čistý jed, skôr o chemicky nemecký – a výrazne toxický. Tam, kde už nepostačovala ideológia, sa napriek všetkým zákazom bezohľadne pomáhalo farmakologickými prostriedkami v základni, rovnako ako vo vedení. Hitler aj v tomto ohľade viedol – a samotná armáda bola veľkoryso zásobovaná povzbudzujúcim prostriedkom metamfetamín (dnes známy ako kryštalický metamfetamín) pre dobyvateľské vojenské výpravy. Vtedajší páchatelia prejavovali v prístupe k drogám určité pokrytectvo a jeho odhalenie vrhá nové svetlo na rozhodujúce aspekty ich konania. Spadla maska, o ktorej sme ani netušili, že existuje.

Riziká pri čítaní

Vždy je tu totiž pokušenie prisudzovať priveľký význam pohľadu cez drogové okuliare a skonštruovať ďalšiu historickú legendu. Preto treba mať stále na pamäti: história nikdy nie je len veda, ale vždy aj fikcia. V tejto disciplíne prísne vzaté neexistuje odborná kniha, lebo začleňovanie faktov je vymyslené – alebo podlieha významovým vzorom vonkajších kultúrnych vplyvov. Keď si uvedomíme, že historiografia je v najlepšom prípade literatúra, klesá riziko mylných predstáv pri čítaní. Predstavujeme nekonvenčný zdeformovaný pohľad a dúfame, že v tejto deformácii sa všeličo prejaví jasnejšie. Nemecké dejiny sa tu neprepisujú a rozhodne sa nepíšu nanovo. V najlepšom prípade sú však niektoré časti presnejšie vyrozprávané.

Vedľajšie účinky

Tento preparát môže spôsobiť vedľajšie účinky, ktoré sa však nemusia dostaviť u každého. Často, až veľmi často: otrasenie svetonázorom, a tým podráždenie veľkého mozgu, niekedy sprevádzané pocitom na vracanie či bolesťami brucha. Tieto problémy sú zväčša ľahšej povahy a často sa pri čítaní utlmia. Príležitostne: precitlivené reakcie. Veľmi zriedka: ťažké pretrvávajúce poruchy vnímania. Ako protiopatrenie treba čítanie v každom prípade dokončiť s cieľom dosiahnutia uzdravujúcich účinkov tým, že sa zbavíte účinkov vyvolávajúcich strach a kŕče.

Ako uschovávať túto knihu?

Deťom neprístupná. Dátum spotreby sa určuje aktuálnym stavom výskumu.

1. ČASŤ

ĽUDOVÁ DROGA

METAMFETAMÍN

(1933 – 1938)

Národný socializmus bol v pravom zmysle slova toxický. Svetu pripravil chemické dedičstvo, ktoré nás dodnes stíha: jed, čo sa len tak ľahko nestratí. Hoci sa nacisti vydávali za čistých mužov, s propagandistickou pompou a drakonickými trestmi presadzovali ideologicky podvyživenú prísnu protidrogovú politiku, za Hitlera sa mimoriadne silná látka spôsobujúca silnú závislosť stala obľúbeným produktom. Kariéra tejto substancie vo forme tabletky pod značkovým názvom pervitín sa začala v tridsiatych rokoch (20. storočia) v celej nemeckej ríši, neskôr aj v obsadených európskych krajinách, a stala sa akceptovanou ľudovou drogou. V každej lekárni dostupná do roku 1939, odkedy bola povinne na lekársky predpis a až v roku 1941 napokon začala podliehať ustanoveniam ríšskeho ópiového zákona.

Jej obsahová látka metamfetamín je v súčasnosti na celom svete ilegálna alebo prísne regulovaná^3, ale s takmer sto miliónmi konzumentov patrí medzi najobľúbenejšie jedy v súčasnosti so stúpajúcou tendenciou. V tajných laboratóriách túto látku vyrábajú laici v oblasti chémie väčšinou v nevyhovujúcich hygienických podmienkach a médiá ju označujú za kryštalický metamfetamín. Kryštalická forma takzvanej hororovej drogy sa teší nevídanej popularite – v často vysokých dávkach sa zväčša prijíma cez nos –, aj v Nemecku, kde sa vyskytuje čoraz viac prvokonzumentov. Tento povzbudzujúci prostriedok s nebezpečne silným účinkom sa používa ako párty droga, na zvýšenie výkonu na pracovisku, v kanceláriách i v parlamentoch, na univerzitách. Potláča spánok i hlad, sľubuje eufóriu, lenže v dnešnej aplikačnej forme* je to zdraviu škodlivá droga, ktorá potenciálne ničí ľudí a rýchlo vyvoláva závislosť. Málokto vie o jej vzostupe v tretej ríši.

* Metamfetamín ako psychoaktívna molekula je v čistej forme menej zdraviu škodlivý než šarže kryštalického metamfetamínu, často laicky vyrábaného v čiernych laboratóriách, do ktorého sa pridávali jedy ako benzín, batériová kyselina či nemrznúca zmes.

BREAKING BAD: DROGOVÁ KUCHYŇA

RÍŠSKEHO HLAVNÉHO MESTA

Hľadanie stôp v 21. storočí. Pod akoby prázdnou letnou oblohou tiahnucou sa od priemyselných budov k novostavbám radových domov, ktoré pôsobia ako klonované, cestujem električkou juhovýchodným smerom na okraj Berlína. Chcem navštíviť zvyšky Temmlerových tovární, niekdajšieho výrobcu pervitínu, preto musím vystúpiť v Adlershofe, v súčasnosti označovanom za najmodernejší nemecký technologický park. V areáli sa držím bokom a predieram sa urbanistickou krajinou nikoho okolo rozpadávajúcich sa továrenských budov, prechádzam krížom pustatinou s úlomkami tehál a so zhrdzavenou oceľou.

Temmlerove továrne sa tu usadili v roku 1933. O rok neskôr, keď vyvlastnili Alberta Mendela, židovského spoluzakladateľa chemickej továrne Tempelhof, jeho podiel prevzal Temmler a začal rýchlo expandovať. Boli to dobré časy pre nemecký chemický priemysel, aspoň ak bol čisto árijský, a celkom osobitný vzostup zaznamenal farmaceutický vývoj.

Prebiehal horúčkovitý výskum nových prelomových látok určených na to, aby sa modernému človeku zabezpečilo zmiernenie bolestí a odpútanie od bežných starostí. V laboratóriách sa veľa skúšalo a vyrábali sa farmakologické omyly, ktoré dodnes poznačujú naše cesty.

Z bývalej Temmlerovej továrne na lieky v štvrti Berlín-Johannisthal je dnes ruina. Nič už nepripomína prosperujúcu minulosť, keď sa tu lisovali milióny tabletiek pervitínu týždenne. Firemný pozemok sa nepoužíva, je to mŕtva nehnuteľnosť. Prejdem cez parkovisko, musím sa predierať divorastúcim lesíkom a prekonať múrik s dosiaľ nalepenými sklenými črepinami na odplašenie votrelcov. Medzi papradím a výhonkami rastlín stojí starý drevený „bosorácky domček“ zakladateľa Theodora Temmlera, niekdajšie jadro firmy. Za hustým jelšovým kríkom čnie tehlová budova, takisto celkom opustená. Jedno okno je rozbité, takže sa cezeň dostanem dnu. Vnútrajškom sa tiahne dlhá tmavá chodba. Zo stien i stropov prenikajú stuchlina a hniloba. Na konci chodby sú pootvorené dvere. Ich svetlozelený náter je celý dopukaný. Za dverami prúdi dnu sprava denné svetlo cez dve rozpadávajúce sa priemyselné okná v olovených rámoch. Vonku všetko bujnie – tu, uprostred prázdnoty. V kúte leží staré vtáčie hniezdo. Biele čiastočne obité obkladačky sú vytiahnuté po vysoký strop s kruhovými odsávacími otvormi.

Toto je bývalé laboratórium Dr. Fritza Hauschilda, v rokoch 1937 – 1941 šéfa farmakológie u Temmlera, ktorý hľadal nový druh lieku, „prostriedok na zvýšenie výkonu“. Tu je bývalá drogová kuchyňa tretej ríše.

Z bývalých Temmlerových tovární v Berlíne-Johannisthal sú dnes ruiny

Chemici s porcelánovými téglikmi, kondenzátormi s priebežnými rúrami a so sklenými chladičmi v nej varili svoju absolútne čistú látku.

Vrchnáky bruchatých varných baniek rachotili a so sykotom vypúšťali žltočervenú horúcu paru, zatiaľ čo emulzie praskali a prsty v bielych rukaviciach v pripravenom postoji číhali pri perkolátore. Vznikol metamfetamín, a to v kvalite, akú nedosiahol ani fiktívny kuchár drog Walter White vo svojich najlepších časoch v americkom televíznom seriáli Breaking Bad, ktorý štylizoval kryštalický metamfetamín na symbol našich čias.

V doslovnom preklade breaking bad znamená niečo ako náhle zmeniť svoje správanie a robiť niečo zlé. Azda by to ani nebol taký nevhodný titulok pre roky 1933 až 1945.

PREDOHRA V 19. STOROČÍ: PRVÁ DROGA

„Dobrovoľná závislosť je najkrajší stav.“

Johann Wolfgang Goethe

Pre lepšie pochopenie historickej závažnosti tejto drogy a iných drog pre udalosti v národnosocialistickom štáte sa musíme vrátiť do minulosti. Dejiny vývoja modernej spoločnosti súvisia s dejinami vzniku a distribúcie omamných prostriedkov, rovnako ako ekonómia súvisí s pokrokom techniky. Východiskový bod: v roku 1805 napísal Goethe v klasicistickom Weimare Fausta a básnickými prostriedkami urobil z jednej zo svojich téz pravidlo, podľa ktorého drogy indukovali samu genézu človeka: zmením svoj mozog, teda som. V rovnakom čase v menej skvostnom západovestfálskom Paderborne lekárenský pomocník Friedrich Wilhelm Sertürner robil pokusy s makom siatym, ktorého zahustená šťava, ópium, otupuje bolesti najlepšie zo všetkých látok. Goethe sa poeticko-dramatickým spôsobom usiloval zistiť, čo udržiava pospolu svet vnútri, na rozdiel od neho chcel Sertürner vyriešiť tisíce rokov starý veľký problém týkajúci sa rovnako všetkých živočíšnych druhov.

Konkrétna výzva pre dvadsaťjedenročného geniálneho chemika: v závislosti od rastových podmienok sa účinná látka maku vyskytuje vo veľmi odlišných koncentráciách. Jeho trpká šťava niekedy dostatočne nezmierni bolesti, inokedy dochádza k neželanému predávkovaniu a otrave. Sertürner, celkom odkázaný na seba, rovnako ako Goethe, ktorý vo svojej pracovni konzumoval laudanum (ópium), urobil senzačný objav: podarilo sa mu izolovať morfium, onen rozhodujúci alkaloid ópia, akéhosi farmakologického Mefista, ktorý začaruje bolesť na pocit pohody. Bol to zvrat nielen v dejinách farmácie, ale aj jedna z najdôležitejších udalostí na začiatku 19. storočia, ľudských dejín vôbec. Bolesť, tento nepríjemný sprievodca, sa teraz dala presným dávkovaním zmierniť, ba aj odstrániť. Z lekární celej Európy, v ktorých farmaceuti podľa najlepšieho vedomia a svedomia získavali tabletky z prísad z vlastnej koreninovej záhradky či z dodávok bylinkárok, v priebehu niekoľkých rokov vznikli skutočné manufaktúry, kde sa etablovali farmakologické štandardy.* Morfium v sebe skrývalo nielen zmiernenie najmä nepriazne života, ale aj veľký obchod.

Ako priekopník tohto vývoja prerazil v Darmstadte majiteľ lekárne U anjela (Engel-Apotheke) Emanuel Merck a v roku 1827 sformuloval svoju podnikateľskú filozofiu, že chce dodávať alkaloidy a iné liečivé látky stabilne v rovnakej kvalite.

Bola to hodina zrodu nielen dodnes prosperujúcej firmy Merck, ale aj nemeckého farmaceutického priemyslu vôbec. Keď okolo roku 1850 vynašli injekčnú striekačku, víťazné ťaženie morfia sa už nedalo zadržať. Tohto zabijaka bolesti masovo používali v americkej občianskej vojne v rokoch 1861 až 1865, ako aj v nemecko-francúzskej vojne v rokoch 1870 až 1871. Čoskoro tam začalo morfium kolovať návykovo.4 Jeho vplyv bol rozhodujúci v dobrom aj v zlom. Hoci sa bolesť ťažko ranených dala krotiť – vojna to umožnila v ešte väčšom štýle: vojaci, ktorí sa v minulosti po zranení väčšinou stali dlhodobo nespôsobilými na boj, sa odvtedy rýchlejšie opäť postavili na nohy a podľa možnosti sa nanovo zaraďovali do predných radov.

Vývoj potlačovania bolesti a opojenia dosiahol pomocou morfínu známeho aj pod názvom morfium rozhodujúci vrchol. Týkalo sa to v rovnakej miere armády, ako aj civilnej spoločnosti. Údajný všeliek sa presadil u robotníkov aj u urodzených ľudí všade na svete, v Európe, Ázii aj Amerike. V drugstoroch (lekárne a obchody v USA) medzi východným a západným pobrežím USA v tom čase predávali bez receptu najmä dve účinné látky: šťavy obsahujúce morfium upokojovali, zatiaľ čo miešané nápoje s obsahom kokaínu (v začiatkoch mariánske víno, bordeaux s extraktom koky alebo Coca-Cola**) sa používali proti výkyvom nálad a ako hedonistické euforikum, ale aj na lokálnu anestéziu.

Vznikajúci priemysel sa usiloval rýchlo diferencovať; museli sa vyrábať nové produkty. Felix Hoffmann, chemik firmy Bayer, namiešal 10. augusta 1897 z účinnej látky vŕbovej kôry kyselinu acetylsalicylovú, ktorá sa dostala do predaja ako aspirín a dobyla zemeguľu. O jedenásť dní neskôr ten istý muž vynašiel ďalšiu substanciu, ktorá mala takisto získať svetovú slávu: diacetylmorfín, derivát morfia – prvú dizajnérsku drogu vôbec. Pod označením heroín sa dostala na trh a nastúpila svoje víťazné ťaženie. „Heroín je pekný obchod,“ hrdo vyhlasovali riaditelia firmy Bayer a na trhu predávali tento liek ako prostriedok proti bolestiam hlavy, nevoľnosti, ba aj ako sirup proti kašľu pre deti. Mohli ho podávať takisto dojčatám pri črevných kolikách či pri problémoch so spaním.6

Obchod sa vzmáhal nielen vo firme Bayer. V poslednej tretine 19. storočia vzniklo okolo Rýna hneď niekoľko farmaceutických lokalít. Hviezdy stáli štrukturálne v priaznivom postavení: hoci pre rozdrobenosť nemeckého cisárstva pre malé štáty existoval obmedzený bankový kapitál a zlá pripravenosť na riziko pri veľkých investíciách, práve to chemický priemysel nepotreboval, lebo v porovnaní s tradičným ťažkým priemyslom vyžadoval málo strojového vybavenia a surovín. Aj malé investície sľubovali vysoké ziskové marže. Dôležité boli najmä intuícia a odborné znalosti vývojárov a Nemecko s bohatým ľudským kapitálom mohlo siahnuť po jednoducho nevyčerpateľnom potenciáli vynikajúcich chemikov a inžinierov, ktorí v tých časoch čerpali z vtedy najlepšieho vzdelávacieho systému na svete. Sieť univerzít a technických vysokých škôl sa považovala za vzorovú: veda i hospodárstvo fungovali ruka v ruke. Výskum prebiehal na plné obrátky, vznikalo veľa patentov. Nemecko, pokiaľ ide o chemický priemysel, sa ešte pred prelomom storočí stalo dielňou sveta – a značka Made in Germany pečaťou kvality, aj pokiaľ išlo o drogy.

* Predchodcom týchto prevádzok boli kresťanské kláštory, v ktorých už v stredoveku vyrábali vo veľkom lieky a exportovali ich za hranice spádového územia. Aj v Benátkach (kde v roku 1647 otvorili prvú kaviareň v Európe) od 14. storočia existovala produkcia chemických a farmaceutických prípravkov.

** Americký lekárnik Pemberton v roku 1885 zmiešal kokaín s kofeínom a vytvoril nápoj Coca-Cola, predávaný ako osviežujúci prostriedok a čoskoro aj ako všeliek. Do roku 1903 obsahoval liter pôvodnej koly údajne až 250 miligramov kokaínu.5

Table of Contents

Start

1. ČASŤ ĽUDOVÁ DROGA METAMFETAMÍN (1933 – 1938)

BREAKING BAD: DROGOVÁ KUCHYŇA RÍŠSKEHO HLAVNÉHO MESTA

PREDOHRA V 19. STOROČÍ: PRVÁ DROGA