Christopher Lascelles

DEJINY SVETA V SKRATKE

Copyright © 2011 by Christopher Lascelles

Translation © 2016 by Peter Fridner

Jacket design © 2016 by Diana Delevová

Slovak edition © 2016 by Ikar

Z anglického originálu A Short History of the World

(Crux Publishing Ltd., London 2014)

preložil Peter Fridner.

Redigoval Ladislav Sokol.

Obálku navrhla Diana Delevová.

Technická redaktorka Helena Oleňová.

Vydalo vydavateľstvo Ikar, a. s., Bratislava v roku 2016

ako svoju 993. publikáciu v elektronickej podobe.

Sadzba a zalomenie do strán ITEM, spol. s r. o., Bratislava.

ISBN 978-80-551-5173-1

História, podst. m., výpoveď, prevažne klamlivá, o udalostiach, prevažne nepodstatných, ktoré zapríčinili vládcovia, prevažne ničomníci, a vojaci, prevažne truľovia.

Ambrose Bierce, The Devil’s Dictionary (Diablov slovník)

Nevedieť, čo sa stalo pred tvojím narodením, znamená navždy zostať dieťaťom.

Marcus Tullius Cicero, rímsky politik, rečník

Kto ovláda prítomnosť, ovláda minulosť – kto ovláda minulosť, ovláda budúcnosť.

George Orwell, spisovateľ

Občas býva ťažké zbaviť sa myšlienky, že dejiny sú asi rovnako inštruktívne ako bitúnok.

Seamus Heaney, básnik

ZOZNAM MAPIEK

1.  Migrácia Homo sapiens

2.  Úrodný polmesiac

3.  Staroveké riečne civilizácie

4.  Morské národy, asi r. 1200 pred n. l.

5.  Izrael, Judea, Filištínsko, asi r. 900 pred n. l.

6.  Fenické obchodné cesty, asi r. 600 pred n. l.

7.  Asýrska ríša, asi r. 700 pred n. l.

8.  Staroperzská (achajmenovská) ríša, asi r. 500 pred n. l.

9.  Antické Grécko, asi r. 450 pred n. l.

10.  Nástupnícke ríše Alexandra Veľkého, asi r. 280 pred n. l.

11.  Kartáginská ríša a Hannibalov pochod do Itálie, 3. stor. pred n. l.

12.  Rímska ríša, okolo r. 117

13.  Sťahovanie národov, r. 376 – 476

14.  Byzantská ríša v čase Justiniánovej smrti, r. 565 71

15.  Islamská ríša Abbásovcov, okolo r. 750

16.  Franská ríša za vlády Karola Veľkého, okolo r. 800

17.  Rímsko-nemecká ríša, okolo r. 1250

18.  Vikinské nájazdy, 8. – 10. stor.

19.  Prvá križiacka výprava, r. 1096 – 1099

20.  Mongolské výboje a ríše, 13. stor.

21.  Ostrovy korenia

22.  Obchod v Indickom oceáne, 15. stor.

23.Tordesillaská zmluva, r. 1494

24.  Objavné cesty, r. 1487 – 1497

25.  Habsburské územia, okolo r. 1516

26.  Ríše Aztékov a Inkov, okolo r. 1515

27.  Osmanská ríša, okolo r. 1670

28.Trasy trojuholníkového obchodu, 17. – 19. stor.

29.  Expanzia Ruska, r. 1462 – 1796

30.  Britské panstvo v Amerike, r. 1750 a r. 1763

31.  Nezávislosť Južnej Ameriky

32.  Americká občianska vojna, r. 1861 – 1865

33.  Expanzia Spojených štátov amerických, r. 1783 – 1867

34.  Kolonizácia Afriky, r. 1914

35.  Japonská expanzia, r. 1931 – 1945

36.  Komunistické krajiny, r. 1946 – 1989

Mapky (orig.): ML Design

PREDSLOV

História sa zväčša vyučuje epizodicky a fragmentárne a študenti potom po celý život nedokážu pochopiť, ako tá či oná jej časť zapadá do celku. Naučíme sa niečo o Veľkom londýnskom požiari, Krištofovi Kolumbovi a druhej svetovej vojne, ale zriedkakedy dostaneme obraz o tom, ako tie veci navzájom súvisia.

Pamätám si, že ako mladý chlapec som sa rozhodoval, že zanechám štúdium histórie, lebo ma znechucovala jej zlá výučba a tie hŕby faktografických údajov, ktoré som nemal nádej zapamätať si. Znechucovalo ma aj to, že som nemal názornú predstavu o tom, kde sa nachádzali všetky tie miesta: je nepochybné, že Napoleona porazili pri Waterloo – ale kde na svete leží to Waterloo?

Tých, čo by sa radi dôkladnejšie oboznámili so svetovými dejinami, často odrádza od tohto zámeru jeho časová náročnosť a informačná záťaž. Nie každý si nájde dostatok času či odhodlania prečítať si hrubý historický bachant.

Predkladaná kniha reaguje na tieto problémy. Jej cieľom je poskytnúť stručný a výstižný, ale dostatočne široký prehľad najvýznamnejších vývojových tendencií a udalostí ľudských dejín spôsobom, ktorý je, aspoň dúfam, dostatočne poučný a zaujímavý. Pripojených tridsaťdva mapiek má dať čitateľom predstavu o tom, kde sa spomínané udalosti udiali a ako navzájom súvisia.

Nemienim sa tváriť, že prinášam nejaké novátorské pohľady či odhaľujem nové informácie: na to je množstvo oveľa kvalifikovanejších historikov. Mojím cieľom je jedine kondenzovať všeobecne prijímané mainstreamové názory do čo najjednoduchšej dejovej línie. Je pravda, že každá krajina, každá významná historická postava, každé hnutie a každý objav si zasluhuje osobitnú knihu – a možno aj celú knižnicu –, ale ja som zámerne koncipoval túto knihu tak, aby bola čo najkratšia a sprístupňovala potrebnú informáciu čo najširšiemu okruhu ľudí.

Dúfam, že sa vám zapáči a vyjasní vám isté súvislosti.

Christopher Lascelles

Londýn 2012

Susie Arnottovej, Adrianovi Bignellovi, Jamesovi Cranmerovi

a Bartovi Kuyperovi za ich zásluhy

o vznik tejto knihy a manželke Ewe za to,

že bola taká trpezlivá.

I

PREDHISTÓRIA

Veľký tresk – 3500 pred n. l.

Začiatok

Vo vedeckej komunite prevláda zhoda v tom, že vesmír, v ktorom žijeme, vznikol v dôsledku kataklizmatického výbuchu, tzv. Veľkého tresku pred 13,7 miliardami rokov. Víriace masy hmoty a energie, produkty tohto Veľkého tresku, sa v nasledujúcich miliardách rokov vplyvom gravitačných síl zhlukli do galaxií, hviezd a planét – vrátane tej, na ktorej žijeme.

Jednotlivé galaxie delia od seba neuveriteľné vzdialenosti. Zem je jednou malou planétou v galaxii, ktorej vravíme Mliečna cesta. Nikto presne nevie, koľko táto Mliečna cesta obsahuje hviezd, odhady ich počtu sa pohybujú od sto do štyristo miliárd. A navyše, iba v známej časti vesmíru zrejme existuje najmenej sto miliárd ďalších galaxií. Sú to gigantické množstvá hviezd a neuveriteľné priestory: uvedomme si, že priemerná vzdialenosť medzi dvoma hviezdami je zhruba 30 biliónov kilometrov!

Asi pred 4,5 miliardami rokov sa nahromadili plynná, tuhá a iné formy hmoty a vytvorili planétu Zem. Predpokladá sa, že o niekoľko sto miliónov rokov neskôr vrazil do Zeme iný obrovský vesmírny objekt – možno dokonca planéta – a vytrhol z nej dostatok materiálu na vytvorenie satelitného telesa, ktoré sa potom stalo naším Mesiacom. Po tejto doslova ničivej udalosti trvalo našej Zemi ešte niekoľko ďalších miliónov rokov, kým sa ochladila.

Je možné, že meteority bombardujúce Zem dopravili na ňu vodu vo forme ľadu. Vodné pary vyvrhované sopkami do novo vytvorenej zemskej atmosféry kondenzovali a tak, ako sa zemská kôra ochladzovala, dažde vypadávajúce na čoraz menej horúci zemský povrch sa prestávali odparovať a masy kvapalnej vody sa akumulovali do oceánov.

Život

Asi pred 3,5 miliardami rokov, keď ešte zemská súš predstavovala nehostinné prostredie, ktorému vládla sopečná činnosť, sa hlboko v týchto nových oceánoch objavili mikroskopické jednobunkové organizmy tvorené zložitými organickými molekulami. Po nasledujúce tri miliardy rokov boli práve ony najvyspelejšou formou života na planéte, no potom odrazu (relatívne „odrazu“: trvalo to niekoľko miliónov rokov) začali tieto morské baktérie pretvárať oxid uhličitý, vodu a slnečné svetlo na kyslík. To pomohlo morským jednobunkovým mikróbom spájať sa a vytvárať mnohobunkové organizmy, z ktorých sa vyvinuli živočíchy.

Tieto živočíchy sa začali reprodukovať, vyvíjať sa, až sa napokon, keď už bolo v atmosfére dosť kyslíka schopného ochrániť ich pred slnečným žiarením, vyšli na súš. V priebehu niekoľkých ďalších stovák miliónov rokov pribudli na suchú zem (zhruba v nasledujúcom poradí) obojživelníky, hmyz, plazy, cicavce a vtáky. Taká je aspoň všeobecne prijímaná verzia vývoja, existujú však aj kreacionisti (príslušníci smerov, ktoré tvrdia, že svet vznikol zásahom inteligentnej nadprirodzenej bytosti – pozn. prekl.), čo ju obracajú na posmech, tvrdiac, že je nemožné, aby sa zo žaby stal človek, nech to trvá akokoľvek dlho.

Od svojho vzniku nadobudol život množstvo foriem, ktorých väčšinu už nikdy nespoznáme, keďže geológovia vymedzili najmenej päť epizód ničenia života v dejinách našej planéty, keď organizmy vymierali náhle, vo veľkom rozsahu a masovo. Netušíme, čo spôsobilo tieto vymierania; úvahy siahajú od dopadov meteoritov cez slnečné erupcie až po výbuchy sopiek. Všetko to mohlo mať za následok náhle globálne oteplenie alebo ochladenie, zmenu hladiny morí či rozsiahle epidémie.

Dvoma najväčšími udalosťami tohto druhu boli veľké permské vymieranie (na rozhraní periód permu a triasu) a vymieranie na konci kriedy (aj K-T vymieranie).1 Pri veľkom permskom vymieraní pred 250 miliónmi rokov zaniklo pre drastický úbytok kyslíka až 96 percent druhov existujúcich v danom čase. Vymieranie K-T spred 65 miliónov rokov zahubilo dinosaury, ktoré dovtedy už asi 150 miliónov rokov brázdili našu planétu.

Z tohto pohľadu treba posudzovať aj tých šesť až sedem tisícročí, odkedy sa objavili prvé skutočné ľudské civilizácie. Ak porovnáme dĺžku času našej existencie na tejto planéte s jej celkovým vekom, vôbec nie je od veci myšlienka, že aj ľudský život na našej planéte – a možno aj skôr, než si myslíme – raz zanikne a že na príčine môže byť hocičo z uvedeného, ale aj všeličo iné.

Zrod človeka a výskum Zeme

Z veľmi skromného dôkazového materiálu o evolúcii človeka, ktorý je k dispozícii,2 sa všeobecne vyvodzuje, že vyššie primáty podobné opiciam sa po prvý raz objavili v lesoch východnej Afriky asi pred 20 – 30 miliónmi rokov. Je možné, že klimatické zmeny zničili ich prirodzený biotop a vyhnali ich do otvorených saván, kde si vyvinuli schopnosť postaviť sa na zadné nohy, aby mohli skôr zbadať nebezpečné dravce. Chôdzou po dvoch nohách si uvoľnili ruky na nosenie potravy a detí, čo významne prispelo k ich evolučnému úspechu.

Pred dva a pol miliónmi rokov začal jeden druh týchto primátov používať pracovné nástroje, čo dokazujú predmety nájdené pri ich telesných pozostatkoch. Preto dali vedci tomuto druhu meno Homo habilis, „človek zručný“, a všeobecne sa považuje za prvého priameho predka druhu Homo sapiens, moderného človeka. Ďalšie názvy kategórií hominidov, ako Homo ergaster (človek pracovitý), Homo erectus (človek vzpriamený), Homo heidelbergensis (človek heidelberský) a známejší Homo neanderthalensis (človek neandertálsky, neandertálec) sa ušli fosíliám našich pravekých príbuzných, ktorí zrejme žili neskôr ako Homo habilis. Každý z týchto druhov (v uvedenom poradí) mal väčší objem mozgu než jeho predchodca.

Doteraz objavené pozostatky fosílií naznačujú, že Homo erectus, náš prvý predok, ktorý chodil už celkom vzpriamene, sa po svojej migrácii z Afriky pred jedným miliónom rokov rozšíril po celom svete.3 Sú však aj dve ďalšie školy.

Jednou je multiregionálna teória evolúcie, podľa ktorej sa ľudia vyvinuli nezávisle od seba v rozličných regiónoch, kde sa usadili. Podľa druhej, ktorá si získala širšie prijatie, pred asi 60 000 až 80 000 rokmi nastal druhý významný migračný pohyb,4 v tomto prípade už druhu Homo sapiens (človeka rozumného) – s veľkou pravdepodobnosťou po rovnakých trasách ako predchádzajúce migračné pohyby –, pri ktorom Homo sapiens postupne nahradil všetky ostatné druhy hominidov. Teória „Out of Africa“ vychádza z výskumov, ktoré na základe štúdia rozdielov genetického kódu ľudí žijúcich v dnešnom svete vystopovali naše korene až k spoločnému africkému predkovi.

Homo sapiens a Homo neanderthalensis sa síce vyvinuli v rozličných častiach sveta,5 je však zrejmé, že prišli do kontaktu. Dodnes sa veľa diskutuje o tom, či a ako si boli tieto dva druhy blízke a či sa navzájom krížili, alebo nie.6 V každom prípade existujú silné dôkazy, že neandertálci sa naučili poľovať v organizovaných skupinách, používať pracovné nástroje a oheň, hovoriť a dokonca aj pochovávať svojich mŕtvych. Schopnosť zakladať oheň bola významná: jednak umožňovala pravekému človeku variť si pokrm, čím sa stával stráviteľnejším, jednak rozšírila jeho použiteľné zdroje potravy. To významne prispelo k evolúcii človeka.

Zhruba od roku 30 000 pred n. l. sa stopy neandertálcov až na malé výnimky strácajú, kým dôkazov o Homo sapiens rýchlo pribúda. Príčiny môžu byť rôzne, napríklad víťazstvo Homo sapiens v súťaži o prežitie s neandertálcami, prípadne ich pozabíjali, zavliekli medzi nich choroby, proti ktorým nemali imunitu, došlo ku klimatickej zmene, s ktorou sa neandertálci nedokázali vyrovnať, či všeličo iné, o čom môžeme pri nedostatku nespochybniteľných dôkazov iba špekulovať. To, čo vieme, je skutočnosť, že od uvedeného času druh Homo sapiens vysoko prevláda. Ani jeden doterajší nález fosílie akéhokoľvek iného hominida nie je datovaný po roku 30 000 pred n. l., samozrejme, plus mínus niekoľko tisíc rokov.

Zatiaľ nepoznáme príčinu týchto ľudských migrácií: bol to konkurenčný boj o zdroje, klimatické zmeny alebo jednoducho túžba človeka prebádať nové územia? Nech to bolo čokoľvek, všeobecne sa presadil názor, že do Austrálie prišli prví ľudia asi pred 50 000 rokmi a že okolo roku 15 000 pred n. l. sa Homo sapiens cez Beringovu úžinu – zrejme v čase, keď bola zamrznutá, alebo ju preklenoval pevninský most – dostal na dnešnú Aljašku. Za niekoľko tisíc rokov odvtedy dorazil k najjužnejšiemu výbežku Južnej Ameriky a tým činom, možno s výnimkou niekoľkých ostrovov v Tichom oceáne, človek kolonizoval prevažnú väčšinu sveta.7 Odvtedy až do začiatku európskej kolonizácie v roku 1492 (ak neberieme do úvahy krátku návštevu Vikingov okolo roku 1000 n. l.) sa život na americkom kontinente vyvíjal v úplnej izolácii od ostatného sveta.

Od lovcov-zberačov k poľnohospodárom

Ľudia spočiatku viedli kočovný život lovcov-zberačov, sťahovali sa z jednej oblasti do druhej, lovili zver a jedli všetko stráviteľné, čo našli: rastliny, orechy, bobuľoviny, ovocie a podobne. Časom sa začali každoročne vracať na rovnaké a najúrodnejšie miesta. Usudzuje sa, že zhruba pred 10 000 rokmi človek prišiel na možnosť pestovať rozličné plodiny, čo mu umožnilo prejsť od lovu a zberu k usadnutému poľnohospodárstvu. Táto zmena mala taký rozhodujúci význam pre ďalší vývoj ľudstva, že sa pre ňu ujal názov neolitická revolúcia.8

Keď ľudia začali žiť blízko seba, zintenzívneli ich vzájomné vzťahy, čo viedlo k užšej spolupráci a výmene poznatkov medzi nimi. Ale činiteľom, ktorý najviac ovplyvnil ďalší vývoj ľudstva, sa stala čoraz väčšia dostupnosť potravy: s rastom disponibilného množstva jedla narastal aj počet ľudí a tým aj počet stálych osád. Schopnosť vyprodukovať a uskladniť potraviny znamenala, že ľudské spoločenstvá si mohli dovoliť podporovať aj odborníkov na iné veci, ako bola výroba potravín: šamanov či iných svätých mužov, byrokratov a vojakov, ale aj politických vodcov.

Kým rastlinné produkty poskytovali aj vlákna na výrobu odevov, materiálom pre iné druhy odievania sa stala koža postupne domestikovaných zvierat, ako boli ovce, kozy, kravy či ošípané. Tieto zvieratá boli užitočné aj inak: ich exkrementy pomáhali ľuďom zvyšovať úrodnosť polí a navyše sa dali zapriahať do primitívneho radla či pluhu, ktoré ľuďom umožňovali upravovať ďalšiu a ďalšiu pôdu na poľnohospodárske využitie.

Vznikol účinný výrobný cyklus, ale spoločný život v stálych osadách mal aj temnejšie stránky: pre ich obyvateľov to znamenalo trvalé bývanie v bezprostrednej blízkosti vlastných odpadov a výkalov. Nastali sanitárne problémy, o to väčšie, že vtedajší ľudia ešte nechápali význam dodržiavania hygieny a nevedeli o škodlivých mikroorganizmoch. Navyše bývanie v malých príbytkoch spolu s hospodárskymi zvieratami malo za následok, že choroby, ktoré postihovali zvieratá a proti ktorým si ľudia nevyvinuli imunitu, sa teraz mohli prenášať na ľudí a nakaziť ich. O všetkých najväčších zabijakoch ľudstva – kiahňach, chrípke, tuberkulóze, malárii, osýpkach, more, cholere a AIDS – sa predpokladá, že sa najprv vyvinuli pri zvieratách a až potom sa prostredníctvom hmyzu či iných prenášačov rozšírili na ľudí.

Preskočme na okamih niekoľko tisícročí. Čierna smrť zo 14. storočia n. l., vyhladenie veľkej časti pôvodného obyvateľstva Ameriky v Kolumbových časoch, „španielska“ chrípka z roku 1918, ktorá si údajne vyžiadala asi 20 miliónov ľudských životov, a ďalšie infekcie v priebehu stáročí – všetky tieto nákazy mali zrejme zvierací pôvod. Inak to nie je ani v 21. storočí, keď sa epidémie prasacej a vtáčej chrípky stali nepríjemnou pripomienkou, že chov hospodárskych zvierat napchatých do tesných priestorov sa môže aj dnes človeku tvrdo vypomstiť.

1. K-T znamená rozhranie medzi geologickými obdobiami kriedy a treťohôr.

2.Tieto dôkazy sa opierajú najmä o veľmi obmedzený počet úlomkov lebiek a kostier, ktoré sa našli v rozličných častiach sveta.

3. Podľa teórie „Out of Africa“.

4. Podľa všetkého existovali medzi prvým a týmto migračným pohybom aj ďalšie.

5. Kolískou neandertálcov je Európa, druhu Homo sapiens Afrika.

6. Až 99,5 percenta našej DNA máme spoločnej s neandertálcami.

7. Charakteristickým javom dejín Zeme sú nástupy a ústupy dlhých ľadových dôb. Beringova úžina bola zrejme okolo roku 12 000 pred n. l., t. j. krátko pred koncom doteraz poslednej ľadovej doby zamrznutá, čo človeku umožnilo cestu z jedného kontinentu na druhý.

8. Neolit znamená mladšiu kamennú dobu (z gréc. neos – nový a litos – kameň).

Table of Contents

Start

PREDSLOV

I PREDHISTÓRIA