Obsah

Dějiny světa mohly být jiné…

3000 př. n. l.

Sumerové a Egypťané začínají psát

Všechno má svou značku

Starší než hieroglyfy

Posvátné písmo

Sbohem, hieroglyfy!

2200 př. n. l.

Co způsobilo pád říše pyramid

Kdo zavinil změnu klimatu?

Čas zapomenutých králů

Vpád Hyksósů

Mumie se sečnými ranami

1200 př. n. l.

Velké stěhování národů

Velké tažení, nebo potyčky?

Potíže s přistěhovalci

Čím se chlubí faraón

Zánik mykénské kultury

Egyptská inspirace

Vítěze války zabila manželka

Dórové, nebo mořské národy?

Odvetný úder proti mořským národům

Když chybí měď

313 př. n. l.

Alexandr Veliký poráží Peršany

Sjednocení Řecka

Jsi nezdolný, synu!

Gordický uzel

Vítězství u Issu

Nabídka krále Dareia

Egyptským faraónem

Nekradu svá vítězství

Drtivá převaha Peršanů

Alexandrův manévr

Perský král znovu prchá

Královský palác v plamenech

Dareiova smrt

Vojáci se bouří

Plány na další tažení

Dobyvatelův konec

Krvavý rozpad veleříše

Proč zemřel?

Ulomil Alexandrovi nos

221 př. n. l.

První císař sjednocuje Čínu

Ze stovky jich zbylo sedm

Sjednocuje zemi silou zbraní

Císař – reformátor se dává do díla

Učence zahrabte do země!

Budovatel Velké čínské zdi

Gigantická hrobka pro vládce

Hlídala ho hliněná armáda

Průtrž mračen vyvolá vzpouru

Hedvábná stezka

44 př n. l.

Vražda Gaia Iulia Caesara

Doživotním diktátorem

Spiklenci se domlouvají

Caesar nedbal na varování

Zasypali ho třiadvaceti ranami

Nezdar spiklenců

312

Konstantin Veliký vítězí ve znamení Krista

Křesťanští disidenti

Umíněnost zasluhuje trest?

Čtyřka vládne říši

Příliš mnoho ukřivděných

Tažení na Řím

Znamení na nebi

Plán, který selhal

Milánský edikt

Válka mezi augusty

Konkurent je nejlepší mrtvý

Konstantinova metropole

Ariáni – první kacíři

Bůh, nebo světec?

Papežský podvod

Císař odpadlík

Rozpad impéria

636

Tažení ve jménu Alláha

Útěk do Mediny

Dobytí Mekky

Porážka Byzantinců a Peršanů

Do bitvy na velbloudovi

Svržení Umajjovců

Centrum vzdělanosti

Říše se rozpadá

Pád Bagdádu

Šíité a sunnité

800

Karel Veliký korunován na císaře

S králem šup do kláštera

Potrpí si na vzdělance

S pohany se nemazlil

Zmlácený papež

Nečekaná korunovace

Rozpad Karlovy říše

Svatá říše římská

1066

Vilém Bastard dobývá Anglii

Nároky Viléma Bastarda

Křížové tažení

Bitva u Stamfordského mostu

Zakopnutí vévody Viléma

Svatý kříž! Všemohoucí Bůh!

Normané ustupují

Čím jste zhloupli?

Král je mrtev!

Z bastarda dobyvatelem

Vilémovo jezdectvo

Královská vůle

1095

Křižáci táhnou na Jeruzalém

Porážka u Mantzikertu

Byzantský císař v nesnázích

Srozumitelný cíl

Tak to nařizuje Kristus

Konec chudých křižáků

Utekl od manželky

Před hradbami Jeruzaléma

Krvavý masakr

Zrození Jeruzalémského království

Ostudný útěk hraběte Raimonda

Druhé křížové tažení

Bůh odvrátil svou tvář

Je lepší se dohodnout

Král přišel o spodky

Bránili poutníky do Svaté země

Ušlechtilý protivník

Křížová výprava dětí

Arabové, díky za číslice!

1215

Čingischán ovládne Peking

Já se vrátím a zvítězím!

Na flám jen třikrát za měsíc

Nač paláce? Spíme ve stanech!

Přes poušť Kyzylkum

Povražděte je všechny!

Zabila ho manželka poraženého krále?

Luk jako strašná zbraň

Evropu zachvátila hrůza

Chán se smířil s tučnou penzí

1348

Černá smrt kosí Evropu

Mrtvoly házeli přes hradby

Mor neušetří nikoho

Může za to bakterie

Kroniku už nedopsal

To je konec světa!

Nezůstal nikdo, kdo by pohřbíval

Trest za hříchy?

Mor způsobil zánik feudalismu?

Kdo zastaví blechy a krysy

Objevitel původce moru

1431

Jana z Arku umírá na hořící hranici

Osvoboď Orleáns!

Může za to přívrženkyně ďábla

Korunovace v Remeši

Zajetí u Compiégne

Útěk se nezdaří

Co jí hlasy zakázaly

Mučit se nebude

Budeš upálena!

Pozdní rehabilitace

Byla Jana královou sestrou?

Vítěz stoleté války

1453

Turci dobývají Konstantinopol

Smrt na Kosově poli

Lucemburk na útěku

Pád Konstantinopole

Křesťan zhotovil dělo pro muslimy

1492

Kryštof Kolumbus přistává v Americe

Do Indie na západ!

Projekt s chybnými základy?

Cizinec v čele španělské výpravy

Kreslič map admirálem

Vzhůru k neznámým břehům!

Kolumba hodíme do moře!

Slavné přistání

Kde je zlato?

Ztroskotání na Štědrý den

Návrat v bouři

Rozhodnout musí papež

Vzhůru na Hispaňolu

Indiáni se mstí

Třetí výprava

Smrt v zapomnění

Předběhli Kolumba

Evropa začala kouřit

Kolumbovská výměna

1517

Martin Luther bouří proti církvi

Ve stopách Wicliffa

Svoboda z tiskařského lisu

Je církev dílem ďábla?

Luther v klatbě

Kněží se žení

Selská válka

Zwingli kontra Luther

Reformaci nařizuje král

Přísný vládce ze Ženevy

Rozvod Jindřicha VIII.

1533

Španělé ničí indiánské říše

Návrat bílých bohů

Není cesty zpátky!

Cortésova lest

Úspěch budí závist

Ústup z Tenochtitlanu

Proč jsem se trmácel?

Hledání země zlata

Místokrál Nové Kastilie

Ničte pohany!

Zlato Atahualpu nezachrání

Smrt dobyvatele

Mayové vzdorovali nejdéle

Neštovice byly horší než Pizarro

Zlato prohýřili a utratili ve válkách

1588

Porážka španělské Armady

Podnik věnovaný Bohu

Armadu pronásleduje bouře

První střetnutí

Španělé plují do pasti

Drake rozhání Armadu

Bylo to neštěstí

Dva rivalové – Drake a Frobisher

1609

Galileo Galilei zkoumá vesmír dalekohledem

Co ukázal dalekohled

Kepler gratuluje

Raději opatrně

Matematici jsou kacíři!

Zatím jenom napomenutí

Tiskárna rychlejší než papež

Stačí pohled na mučidla

Odvolávám, co jsem tvrdil

Jen přelstít inkvizici

Závěr v domácím vězení

Galilei papežům nevoněl

Tajemství vatikánského archivu

1620

Otcové poutníci hledají novou vlast

Chceme do Ameriky

Mayflowerská kompaktáta

Indiánka zachránila bělochy

1649

Anglický král na popravišti

Evropa nemá zájem

Richelieu jako vzor

Parlament klade požadavky

Vyberte počestné lidi

Proč jsme sahali po zbraních?

Veřejný nepřítel Anglie

Ve jménu lidu

Usekneme mu hlavu i s korunou

Zamyšlení nad rakví

Krátká éra anglické republiky

Rodilý Pražan anglickým admirálem

Vrátil se na otcův trůn

1683

Osmané utíkají od Vídně

Lijáky zachránily Vídeň

Pro větší slávu Alláha

Turci jsou přede dveřmi

Všem zajatcům řeže hlavy

Polští jezdci útočí

Turci berou nohy na ramena

Velkovezírova hlava pro sultána

Je libo rohlík a kávu?

1703

Car Petr I. otvírá okno do Evropy

Císař cara zklame

Vzhůru do války

Porážka u Narvy

Ze zvonů odlijte děla

Nová metropole Ruska

Rozhodnutí u Poltavy

1776

Amerika chce nezávislost

Koloniální správa utahuje šrouby

Bostonský masakr

Zkáza škuneru Gaspee

Bostonský čajový dýchánek

Potrestání Bostonu

Nejsme podřízeni parlamentu!

Minutoví muži se připravují

Utíkejte, psi

Vrchní velitel nechce mzdu

Král chce válku

Nejpamátnější den Ameriky

Američanům poradil Angličan

Vynálezce se zasloužil o mír

1788

První kolonisté v Austrálii

Podnebí příznivé, domorodci neškodní

Kam s trestanci?

Novodobá Noemova archa

Založení Sydney

Králův příkaz

Přítel domorodců

Vyvraždění Tasmánců

1789

Pařížané dobývají Bastilu

Svolání generálních stavů

Čím je třetí stav

Vznik Národního shromáždění

K čertu s nimi

Hrabě Mirabeau varuje

Ozbrojujte se!

Bastila se vzdává

Sire, to je revoluce

1815

Napoleon skončil u Waterloo

Králův noční útěk

Zděšení ve Vídni

Prusové dostávají výprask

Kotel u Waterloo

Smeteme ho čelným útokem

Grouchy klidně snídá

Francouzi útočí

Rozkaz pro Neye

Rozstřílená jízda

Císařská garda nastupuje

Merde!

Co se stane s ubohou Francií?

Na Svatou Helenu

Napoleonova smrt

Říkali mu Orlík

Druhý francouzský císař

1824

Bolívar osvobozuje Latinskou Ameriku

Přísaha na Aventinu

Začátek občanské války

Přináším vám svobodu

Obviněn ze zrady

Světadíl zbrocený krví

Porážka republikánů

Pokus o vylodění

Smrt za zradu

Projdu od Atlantiku k Pacifiku!

Prezidentem Kolumbie

Porážka Španělů

Rozhodující bitva

Bolívar diktátorem

Demise a smrt

Monroe: Ameriku Američanům

1859

Darwinův převrat v biologii

Inspirace Malthusem

Vědecká kniha bestsellerem

Člověk je příbuzný opic!

1903

První motorové letadlo ve vzduchu

Dokázali jsme to!

První havárie

Telegram otci

Opraváři kol sní o létání

Dvojplošník sestavený na koleně

V Evropě byl první Brazilec

1914

Osudný atentát v Sarajevu

Vyvzdorovaná láska

„Vykonejte svatou pomstu!“

Varování na Konopišti

V davu číhal muž s bombou

To je pobuřující!

Osudné výstřely

1917

Hořké vítězství ruské revoluce

Nepokoje nebudeme trpět

Pád cara

Návrat emigrantů

Lenin německým agentem?

První pokus o převrat

Zatykač na Lenina

Generál Kornilov zasahuje

Bolševici přebírají iniciativu

Povstání se odkládá

Kerenskij jede pro posily

Dobytí Zimního paláce

Bolševici začínají vládnout

Varování Maxima Gorkého

Krutá poprava carské rodiny

1933

Hitler v čele Německa

Ten má držku!

Chci se stát agitačním řečníkem

Poprvé s hákovým křížem

Diktátor v čele strany

Nezalekne se ani krve

Puč v pivovaru

Zneužitý generál

Před mnichovským soudem

Fešácký kriminál

Muž pořádku a disciplíny

Pád do krize

Osvobodíme německý lid

Nejsilnější stranou parlamentu

Hindenburg mění kancléře

Začíná německá revoluce

Konec Výmarské republiky

1943

Stalin vrací úder

Operace Modrá

Evakuace se zakazuje

Boj o každý dům

Němci jsou v pasti

Nesmíte kapitulovat!

Opravdový muž by se zastřelil…

Pomoc ze Západu

Nový maršál se druhý den vzdal

Vadil Stalinovi i Chruščovovi

1945

Jediná bomba vymazala Hirošimu

Krutá bitva o Okinawu

Japonci nechtějí kapitulovat

Nová ničivá zbraň

Enola Gay veze Chlapečka

Žádná sprostá slova

Nad Hirošimou

Jen siluety na zdi…

Bože, co jsme to udělali?

Druhý je Tlouštík

Náhradní cíl Nagasaki

Císař je pro mír

Snést nesnesitelné

Měli Němci atomovou bombu?

1949

Komunisté vládnou v Číně

Pád císařství

Občanská válka

Japonská agrese

Vítězství komunistů

Osud Velkého kormidelníka

1969

Američané přistávají na Měsíci

Začalo to Sputnikem

První byl Gagarin

Kennedyho výzva

Smrt na prahu vesmíru

Sověti nabírají zpoždění

Program Apollo

Procházka po Měsíci

Šlo o podvod století?

Kdo byl poslední?

Po Měsíci jede Lunochod

1973

Počátky internetu, který spojil svět

Jak spočítat bombu

Start digitálního věku

Úloha otce kybernetiky

Jak čelit jadernému útoku

Jak to bude fungovat?

Otevírá se svět informací

1989

Jak padla Berlínská zeď

Vznik Solidarity

Příliš krátký závan svobody

Konec Brežněvovy éry

Vynucená perestrojka

Začátek změn

Gorby, zachraň nás!

Symbol železné opony

„Okamžitě a bez odkladu“

Zhroucení východního bloku

Chronologický přehled vybraných událostí dějin

Výběr z literatury

Copyright © Jan Bauer, 2016

Copyright © ALPRESS, s. r. o.

Všechna práva vyhrazena.

Žádnou část knihy není dovoleno užít

nebo jakýmkoli způsobem reprodukovat bez písemného

souhlasu držitele práv, s výjimkou krátkých citací

nebo odkazů, které tvoří součást kritického hodnocení.

Copyright © Jan Bauer, 2016

Redakční úprava Lukáš Foldyna

Grafická úprava obálky Tomáš Řízek

Vydalo nakladatelství Alpress, s. r. o., Frýdek-Místek, 2016

shop@alpress.cz

První elektronické vydání v českém jazyce

ISBN 978-80-7543-288-9 (ePub)

ISBN 978-80-7543-289-6 (mobi)

Dějiny světa mohly být jiné…

Rok 2006 začal malou senzací. Čínský právník a sběratel Liou Kuang představil mapu světa nakreslenou v Číně roku 1763. V jejím doprovodném textu však bylo uvedeno, že jde o kopii mapy z roku 1418. Zcela překvapující na ní bylo především velmi přesné rozvržení všech kontinentů. Neznámý čínský kartograf takřka dokonale zakreslil obrysy Afriky, ale i Severní a Jižní Ameriky. Zvláště překvapovalo, že dobře znal i východní severoamerické pobřeží.

Na mapě samozřejmě nechyběla ani Austrálie, byť její obrysy byly poněkud zjednodušené, a dokonce ani Antarktida. Zakreslená pevnina kolem severního pólu zřejmě vznikla záměnou souvislých ledových ker s pevninou. Zajímavé byly také popisy jednotlivých oblastí. U západního pobřeží Ameriky uváděl text v čínských znacích: „Kůže lidí z této oblasti je černo-rudá. Na hlavách a kolem pasu nosí pera.“ U Austrálie bylo zase napsáno: „Kůže domorodců je černá. Všichni chodí nazí. Zdobí se předměty z kostí.“

Sběratel Liou Kuang na svolané tiskové konferenci tvrdil, že tuto mapu koupil v roce 2001 od jednoho šanghajského antikváře za 500 dolarů. Nejedná se však o podvrh? Vždyť pokud by tato mapa byla skutečně kopií originálu z roku 1418, znamenalo by to, že Číňané výrazně předstihli Kolumba, da Gamu a Magalhãese a další evropské mořeplavce a že jejich zeměpisné poznatky byly začátkem 15. století na takové úrovni, jaké Evropané dosáhli až v době slavného britského kapitána Jamese Cooka. Objevená mapa zcela odpovídala tomu, co ve své knize „1421: Rok, kdy Čína objevila svět“ shrnul britský badatel a někdejší důstojník Královského námořnictva Gavin Menzies. Podle jeho zjištění vyslal počátkem 15. století čínský císař Ču Ti z dynastie Ming na moře několik expedic, které nejenže objevily Austrálii, ale také překonaly Tichý oceán a přistály u západního pobřeží Ameriky. Co víc, putovaly od pobřeží Indie k břehům Afriky, obepluly mys Dobré naděje a křižovaly Atlantský oceán. V té době si na takové cesty tehdejší evropské námořní velmoci – Portugalsko a Španělsko – vůbec netroufaly, a tak není divu, že Evropané o těchto čínských plavbách nevěděli.

Nicméně jisté poznatky se z hlubin minulosti vynořují. Jedním z nich by měla být podle Menziese mapa světa benátského zeměpisce otce Maura z roku 1459. Je na ní totiž velmi přesně zakreslen nejjižnější bod Afriky mys Dobré naděje, a to o dvacet devět let dříve, než ho obeplul portugalský mořeplavec Bartolomeo Diaz.

Odkud mohl mít otec Mauro takové zeměpisné znalosti? Menzies se domnívá, že jeho informátorem byl pravděpodobně jiný Benátčan Niccoló da Conti, který pobýval v roce 1421 v indickém přístavu Kalikut, a to právě v době, kdy sem připlula čínská expedice. Da Conti se dokonce s Číňany plavil po Indickém oceánu na jedné z lodí pokladů a jako první Evropan na vlastní oči spatřil nejjižnější cíp Afriky.

Na čínských objevitelských plavbách měl největší zásluhu admirál Čeng Che. Jako jeden z mongolských chlapců vykastrovaných po svržení mongolské dynastie Togontömör se dostal do domácnosti budoucího císaře Ču Tiho. Byl učenlivý a nadaný a časem se vypracoval na jednoho z jeho nejbližších rádců a důvěrníků. Eunuši, protože přišli o své mužství, mohli hlídat císařovy manželky a měli přístup do jejich paláců za branami Zakázaného města. Stávali se nejen strážci harému, ale i dveřníky a císařskými úředníky. Přitom Čeng Che byl pro svou značně nadprůměrnou výšku přes dva metry, stokilovou váhu i osobní odvahu přímo předurčen pro vojenskou kariéru. Stal se Nejvyšším eunuchem, získal přezdívku San Pao, Tři poklady, a navzdory tomu, že se na moři nikdy dříve neplavil, byl jmenován admirálem, nejvyšším velitelem císařské flotily.

Už za panování předcházejících mongolských dynastií měla Čína, tehdy se nazývající Říše středu, mohutné loďstvo. Císař Ču Ti se však rozhodl vybudovat ještě větší námořní sílu, která by vytlačila z mezinárodního obchodu s kořením Araby a zároveň zastrašila vládce cizích zemí. Podle jeho imperiálních představ měly všechny ostatní země platit Říši středu pravidelný poplatek za obchodní privilegia a vojenskou ochranu. Zmíněná obchodní privilegia představovala možnost odebírat čínské zboží, zejména hedvábí a porcelán, za výhodné ceny. Tak by se ovšem ostatní státy neustále zadlužovaly vůči Číně a tím pádem dostávaly do závislého postavení.

Císař Ču Ti přikázal postavit 1 681 nových obchodních a válečných lodí, mezi nimiž bylo i 250 „lodí pokladu“, nevídaných plavidel s devíti stěžni. Celkem tak císařská flotila dosahovala počtu 3 500 lodí. Přitom se jednalo o plavidla, s nimiž se ani ty největší evropské koráby nemohly zdaleka měřit. Zmíněné lodě pokladů byly dlouhé 120 a široké 50 metrů, měly výtlak kolem 1 500 tun a mohlo se na nich plavit až 1 000 členů posádky. Kromě plachet na devíti stěžních byly vybaveny i vesly, přičemž jedno veslo obsluhovalo třicet mužů.

Pro srovnání karavela Santa Maria, s níž Kolumbus v roce 1492 přistál na Bahamách, byla dlouhá asi dvacet čtyři metrů, široká osm metrů, její výtlak je odhadován na 60 tun a plavilo se na ní osmatřicet námořníků. Už z tohoto porovnání je vidět, že Čína byla v 15. století největší námořní velmocí na světě.

Na svou první plavbu se Čeng Che vydal v roce 1405. Zatímco Kolumbus o osmdesát sedm let později zamířil přes Atlantik s pouhými třemi koráby, Čengova flotila měla dvaašedesát obrovských lodí pokladů vesměs speciální konstrukce stavěných tak, aby odolávaly bouřím a tajfunům. Admirál přitom velel posádce čítající stěží uvěřitelných 27 800 námořníků.

Výprava plula do Malakky v dnešní Malajsii, která tehdy byla nejdůležitější obchodní křižovatkou v jihovýchodní Asii. Nakládalo se zde koření z Moluk, prodávaly se tu indické látky i čínský porcelán, setkávali se zde Malajci, Thajci, Bengálci, Peršané i Arabové. Čeng Che z pověření císaře tento přístav ovládl a učinil z něho čínskou kolonii.

Při následujících výpravách získali Číňané kontrolu nad celým námořním obchodem v Indickém oceánu, jednotlivé flotily dopluly až do indického přístavu Kalikut, další se dostaly do Hormúzu v Perském zálivu, na Maledivy a na východní pobřeží Afriky tehdy ovládaném Araby.

V roce 1419 přivezla Čeng Cheova flotila do Pekingu vládce nebo vyslance zemí kolem Indického oceánu a císař je zde dva roky nákladně hostil. Poté co se v březnu 1421 zúčastnili slavnostního otevření nově vybudovaného Zakázaného města s císařským palácem a byli na rozloučenou obdarováni bednami modrobílého porcelánu, rolemi hedvábí a bedničkami s nefritem, císařská flotila je zase rozvezla do jejich domovů. Desítky největších čínských lodí putovaly do Hormúzu, Adenu a dalších měst v Arábii, do Mogadiša, Malindi a Mombasy ve východní Africe, do Kalkaty a Kambaje v Indii, na Srí Lanku, do Vietnamu, do Japonska a do dalších míst.

Doprava cizích vyslanců a panovníků byla tentokrát jen malou částí velkého úkolu pro admirála Čeng Che. Jeho největší námořní armáda měla, jak praví císařský edikt, doplout „až na konec světa a vybrat poplatky od barbarů v zámoří… přivést všechny v Podnebesí (rozuměj do područí Říše středu), aby mohli být civilizováni…“

Obrovská výprava několika stovek zčásti obchodních a zčásti vojenských lodí vyplula 5. března 1421 z Tchang-ku (nedaleko dnešního Tiencinu) na pobřeží Žlutého moře. Při plánování této výpravy se myslelo skutečně na všechno, jak o tom svědčí i skutečnost, že s sebou pro rozptýlení námořníků vezla také prostitutky převážně z kantonských nevěstinců. Za šest týdnů dorazila celá obrovská expedice do Malakky, která byla výchozím bodem pro další cestu.

U pobřeží Sumatry rozdělil admirál Čeng Che flotilu na čtyři části. První skupině lodí velel eunuch Chung Pao, druhé Čou Man, třetí admirál Čou Wen. Tato jména stojí za zapamatování, protože tito námořní velitelé se co do délky svých plaveb přinejmenším vyrovnávají Kolumbovi či Magalhãesovi. Konečně čtvrté, nejmenší části císařského loďstva velel sám admirál Čeng Che.

Poté co přenesl své pravomoci na ostatní, bylo jeho úkolem rozvézt vyslance ze zemí jihovýchodní Asie do jejich domovů a pak se zase vrátit do Číny. Jako svého nejbližšího důvěrníka a rádce ho císař nemohl postrádat.

Jenže zatímco stovky čínských lodí brázdily světové oceány na předtím a ani dlouho potom nevídaných objevitelských plavbách, domácí politické události v Číně přinesly zásadní zvrat. Povstání ve Vietnamu a následně vojenský útok Mongolů ohrozily postavení císaře Ču Ti. Velké vojenské tažení miliónové armády proti mongolské invazi způsobilo Číňanům finanční potíže a nakonec skončilo krachem. Sám čtyřiašedesátiletý Ču Ti zemřel v srpnu 1424 ve vojenském stanu uprostřed války.

V září 1424 usedl na císařský trůn jeho syn Ču Kao-č, muž poněkud zápecnické a opatrnické povahy. Hned jeho první edikt učinil konec čínským objevitelským plavbám: „Všechny cesty lodí pokladů končí. Všechny lodě kotvící v Tchaj-cchangu se přesunou do Nankingu a všechno zboží z jejich palub bude vráceno úřadu vnitřních záležitostí a uschováno… Stavba a opravy všech lodí pokladů budiž okamžitě ukončeny…“

Nový císař neprojevoval žádný zájem o objevitelské plavby a velkorysou imperiální politiku svého otce. Podle jeho názoru šlo o zbytečné a navíc riskantní plýtvání prostředky. Když se v říjnu 1423 po dvou a půl letech plavby po světových mořích vrátily dvě ze tří skupin lodí, nikdo je oficiálně nevítal a nikdo nesměl projevovat zájem o to, co objevily. Říše středu jako vzor božské dokonalosti se na císařův příkaz opět uzavřela sama do sebe, izolovala od ostatního světa a přestala se zajímat o vše, co se dělo za jejími hranicemi. Odpor ke kontaktům s cizinou šel tak daleko, že komukoliv, kdo by se věnoval zahraničnímu obchodu, hrozila poprava.

Pouze admirál Čeng Che unikl pronásledování a nový císař ho poslal do výslužby s titulem správce císařské loděnice. Zemřel v roce 1435. Jako poslední tečku za svým dramatickým životem nechal čtyři roky před smrtí vztyčit v chrámech Nebeské přadleny v Ťiang-su a v Liou-ťia-kangu dvě kamenné stély s nápisy, které jsou jediným přímým svědectvím o velkém čínském objevitelském dobrodružství. Všechny ostatní zprávy musely být totiž na císařský příkaz zničeny.

Obě stély byly však objeveny až ve 20. století. Do té doby neměl žádný historik tušení o tom, že Čína byla na počátku 15. století námořní velmocí. Na stéle z Ťiang-su se praví: „Od chvíle, kdy jsme my, Čeng Che a jeho druzi, na počátku éry Jung-le (vlády císaře Ču Tiho v roce 1403) dostali císařské pověření jako vyslanci do zemí barbarů, uskutečnili jsme až doposud sedm plaveb. Ve všech případech jsme veleli několika desítkám tisíc císařových vojáků a více než stovce zaoceánských lodí. Vypluli jsme z Tchaj-cchangu a vydali se na moře. Cesta nás zavedla do Čan-čchengu (Čampa), Sien-lua (Thajsko), na Kua-wu (Jáva), do Kchu-ťi (Kóčínu) a Ku-li (Kalikutu), než jsme dorazili do Chu-lumu-s’ (Hormuz v Perském zálivu) a dalších zemí na západě, celkem do více než tří tisíc.“

Na stéle v Liou-ťia-kangu se zase můžeme dočíst: „Procestovali jsme přes 100 000 mil nedozírných vodních plání, spatřili obrovské mořské vlny (tsunami), které se jako hory tyčily vysoko k nebi, viděli jsme vzdálené barbarské země, ztrácející se v modravém oparu. Pod plachtami, velebně vzdutými jako oblaka, jsme dnem i nocí pokračovali stejně rychle, jako ona hvězda putovala nad těmi nespoutanými vodami.“

Od časů starověkého Řecka a Říma jsme my Evropané přesvědčeni, že Evropa je pupkem světa a všechno, nebo skoro všechno, co v dějinách stojí za zaznamenání, se odehrálo právě tady. Není divu. Vždyť odtud vyrazili křižáci osvobodit hrob Ježíše Krista z rukou nevěřících, odtud vyplul Kryštof Kolumbus ke břehům Ameriky, tady poprvé zamířil Galileo Galilei dalekohled, byť ještě hodně primitivní, ke hvězdám, tady vzlétly první balóny na horký vzduch do ovzduší a rozjela se první parní lokomotiva. Byli to evropští dobyvatelé, kteří ovládli všechny kontinenty, aby využili jejich bohatství a rozšířili na ně svou představu světa. Ale příběh, který jsem vám v úvodu vyprávěl, ukazuje, že tomu mohlo být zcela jinak. Chybělo málo a v čele světové civilizace mohla stát právě Čína, rozlehlá země v jihovýchodní Asii, jejíž obyvatelé vymysleli papír, knihtisk, hedvábí, střelný prach, kompas a další vymoženosti lidského pokroku. Pak bychom ovšem museli psát dějiny světa z pohledu Číňanů a my, obyvatelé Evropy, bychom upadli do bezvýznamnosti a o naší historii by se v dějinách světa psalo možná jen v glosách pod čarou.

Samozřejmě přeháním, ale úmyslně, abych ukázal, že dějiny lidstva mohly být jiné. Je proto nejvýš potřeba přistupovat k historii s pokorou a nevynechávat z ní žádnou zemi a žádný národ, byť se v něm nenarodil velikán typu Aristotela, Koperníka, Kolumba, Galilea, Komenského nebo Darwina. Vždyť i nepatrné národy měly své velké muže. Stačí pomyslet na to, jak úžasnou odvahu představovalo například osídlení tichomořských ostrovů, když tamní neznámí hrdinové museli putovat na chatrných plavidlech přes nedozírné vodní pláně.

Chtěl bych vám představit rozhodující okamžiky lidských dějin, byť sebekriticky uznávám, že můj výběr je možná subjektivní a leckdo z vás, milí čtenáři, by možná vybral úplně jiné události. Ale to už je úděl dějepisců, že se nezavděčí všem.

3000 př. n. l.

Sumerové a Egypťané začínají psát

Kdy začali lidé psát? Kdo vytvořil historicky první písmo? Byli to staří Egypťané, nebo Sumerové v Mezopotámii? Odpovědět na tuto otázku bude trochu složitější. Už proto, že ani egyptské hieroglyfy, ani sumerské klínové písmo nepředstavují ty nejstarší písemné záznamy.

První piktografické písmo se objevuje na hliněných tabulkách z chrámu sumerského města Uruku, které pocházejí z konce 4. tisíciletí př. n. l. K všeobecnému překvapení se však nejedná o nějaké náboženské texty nebo legendy, ale o účetní záznamy. „Urucké tabulky jsou popsány seznamy pytlů s obilím a hlav dobytka,“ vysvětluje francouzský jazykovědec Georges Jean.

První písmo je vlastně tvořeno jednoduchými nákresy, piktogramy, označujícími jednotlivé předměty. Například vola představuje stylizovaná volská hlava, ženu stydký trojúhelník s čárkou lůna, nepřátelství značí dvě zkřížené čáry, patrně jde o symboliku dvou zkřížených kopí či mečů.

Původních jednoduchých sumerských piktogramů, připomínajících někdy dětské čmáranice, napočítali vědci zhruba 1 500. Teprve později byly tyto jednoduché piktogramy nahrazeny složitějším klínovým písmem rytým seříznutými rákosovými pisátky na hliněné destičky.

Všechno má svou značku

Dlouho se vědci domnívali, že piktogramy na hliněných destičkách z Uruku jsou těmi nejstaršími písemnými záznamy na světě. Ovšem tento názor vzal nečekaně za své v roce 1987, kdy německá archeologická expedice vedená profesorem Rainerem Stadelmannem objevila v královském pohřebišti Umm el-Káb v egyptském Abydu hrobku vládce, který žil zhruba sto let před nástupem první dynastie faraónů. V hrobce mimo jiné našli soubor několika stovek kostěných destiček, na nichž byly vyryty hieroglyfické znaky. Každá destička měla v jednom rohu otvor, jímž byl zřejmě prostrčen provázek, kterým byla přivázána k nádobě nebo skříňce.

„Destičky byly zjevně používány pro označení částí pohřební výbavy,“ tvrdí Rainer Stadelmann a dodává: „Účelem hieroglyfických znaků bylo zřejmě označení původu, účelu, množství, kvality či majitele uloženého zboží, tedy obdobně jako v případě nálezů prvního písma ze sumerského Uruku to byly hospodářské informace.“

Starší než hieroglyfy

Už na konci 19. století si slavný britský archeolog William Flinders Petrie povšiml, že na mnoha keramických zásobnících jsou vyryty jakési značky. Jejich značné množství a vzájemná odlišnost ho přivedly k domněnce, zda se nejedná o nějaké písemné záznamy. Vzhledem k tomu, že byly vesměs starší než nejstarší hieroglyfy, uvažoval, jestli nejde o počáteční fázi vývoje tohoto písma.

Dnes se však egyptologové přiklánějí k názoru, že v tomto případě šlo spíše o označení výrobce nebo výrobní značku, podobně jako se puncem označují předměty z drahých kovů. Symboly na zásobnících tedy nemají co dělat s nějakým písemným projevem a nejsou přímým předchůdcem pozdějších hieroglyfů. Už proto převládl názor, že s prvním písemným projevem přišli Sumerové, kdežto v Egyptě se první hieroglyfické texty objevují až kolem roku 3000 př. n. l., tedy v době první dynastie faraónů.

Ve srovnání s nimi hliněné tabulky z chrámu v mezopotamském Uruku pocházejí z doby kolem roku 3200 př. n. l. Němečtí archeologové, kteří zkoumali hrobku v Umm el-Kábu v Abydu, však tvrdí, že nalezené kostěné destičky s hieroglyfy jsou zřejmě ještě starší. Svůj názor dokládají radiokarbonovým datováním nalezených předmětů z dotyčné hrobky. Potíž je v tom, že radiokarbonová data z tak vzdálené minulosti operují s přesností plus minus století, tedy nejsou příliš přesná. Rozhodnout, zda bylo první písmo dříve v Mezopotámii, nebo v Egyptě, tedy nebude snadné.

Je dokonce pravděpodobné, že první písemné záznamy jak u Sumerů, tak i u Egypťanů vznikaly přibližně ve stejné době. Ostatně kultura obou starověkých říší se vzájemně ovlivňovala a inspirovala a první písmo zde vzniklo ze zcela stejných pohnutek – pořídit účetní a hospodářské záznamy pro panovnický dvůr.

Posvátné písmo

První hieroglyfy (složenina dvou řeckých slov hieoros, posvátný, a glyfó, rýt či tesat) pocházejí z 3. tisíciletí př. n. l. a zřejmě vznikly ještě dříve. Je přitom zajímavé, že až do roku 390 n. l., kdy byl Egypt pod nadvládou Říma, se nijak výrazně nezměnily. Jenom počet používaných znaků se za tři tisíciletí zvýšil z původních 700 na 5 tisíc.

Jazykovědec Georges Jean tvrdí: „Na rozdíl od svých sumerských sousedů vytvořili Egypťané grafickou soustavu, kterou bylo možno vyjádřit všechno… Hieroglyfický systém je od svého prvopočátku… skutečným písmem především proto, že téměř úplně zachycuje mluvený jazyk, s jehož dnešní podobou se setkáváme v koptštině, vyjadřuje konkrétní a abstraktní pojmy…“

Složitost staroegyptského písma vyplývá z toho, že ho v podstatě tvoří tři druhy znaků – piktogramy, stylizované kresby představující věci nebo živé bytosti kombinované se znaky pro vyjádření myšlenek, dále fonogramy, tedy obrázky nebo jiné znaky vyjadřující zvuk, a konečně determinativy, znaky k rozlišení toho, zda jde o piktogram, nebo fonogram.

V Egyptě bývala znalost psaní a čtení privilegiem a dávala moc. Však také písaři představovali velmi vlivnou kastu. V případech, kdy se faraón sám odmítl učit číst, psát a počítat a spokojil se s tím, že je bohem, stávali se jeho písaři vlastně skutečnými vládci říše. Aby si svoji moc upevnili, neváhali dokonce prohlašovat: „Hieroglyfy mohou oživit nebo zabít toho, kdo se rouhá bohům!“

Sbohem, hieroglyfy!

Zatímco Sumerové ryli své písemné záznamy do hliněných destiček, Egypťané používali na psaní různé materiály. Texty tesali do kamene, ale také psali rákosovou hůlkou na papyrové svitky. Hieroglyfické písmo svými pracnými znaky však pro psaní na papyru příliš nevyhovovalo. Proto začali písaři používat hieratické písmo (z řeckého hieros – posvátný). Takto ho alespoň označil řecký dějepisec Hérodotos (484–425 př. n. l.), protože tak viděl psát staroegyptské kněze. Hieratické písmo má stejné znaky jako hieroglyfické, ale často je mezi sebou spojuje, takže se vzdaluje své původní formě. Kolem roku 650 př. n. l. se objevuje písmo, v němž jsou mezi sebou spojena všechna písmena a čte se stejně jako hieratické zprava doleva. Nazývá se démotickým nebo také lidovým písmem a stává se brzy nejběžnějším písmem v Egyptě.

Table of Contents

Dějiny světa mohly být jiné…

3000 př. n. l. Sumerové a Egypťané začínají psát

Všechno má svou značku

Starší než hieroglyfy

Posvátné písmo

Sbohem, hieroglyfy!

2200 př. n. l. Co způsobilo pád říše pyramid

1200 př. n. l. Velké stěhování národů

313 př. n. l. Alexandr Veliký poráží Peršany

221 př. n. l. První císař sjednocuje Čínu

44 př n. l. Vražda Gaia Iulia Caesara

312 Konstantin Veliký vítězí ve znamení Krista

636 Tažení ve jménu Alláha

800 Karel Veliký korunován na císaře

1066 Vilém Bastard dobývá Anglii

1095 Křižáci táhnou na Jeruzalém

1215 Čingischán ovládne Peking

1348 Černá smrt kosí Evropu

1431 Jana z Arku umírá na hořící hranici

1453 Turci dobývají Konstantinopol

1492 Kryštof Kolumbus přistává v Americe

1517 Martin Luther bouří proti církvi

1533 Španělé ničí indiánské říše

Není cesty zpátky!

1588 Porážka španělské Armady

1609 Galileo Galilei zkoumá vesmír dalekohledem

1620 Otcové poutníci hledají novou vlast

1649 Anglický král na popravišti

1683 Osmané utíkají od Vídně

1703 Car Petr I. otvírá okno do Evropy

1776 Amerika chce nezávislost

1788 První kolonisté v Austrálii

1789 Pařížané dobývají Bastilu

1815 Napoleon skončil u Waterloo

1824 Bolívar osvobozuje Latinskou Ameriku

1859 Darwinův převrat v biologii

1903 První motorové letadlo ve vzduchu

1914 Osudný atentát v Sarajevu

1917 Hořké vítězství ruské revoluce

1933 Hitler v čele Německa

1943 Stalin vrací úder

1945 Jediná bomba vymazala Hirošimu

1949 Komunisté vládnou v Číně

1969 Američané přistávají na Měsíci

1973 Počátky internetu, který spojil svět

1989 Jak padla Berlínská zeď