Cheryl Strayed

Tiny Beautiful Things

Advice on Love and Life from Dear Sugar

Copyright © 2012 by Cheryl Strayed

Translation © 2017 by Elvíra Haugová, Tatiana Langová

Jacket design © 2017 by Marek Novák

Slovak edition © 2017 by Ikar

ISBN 978-80-551-5172-4

Venujem Stephenovi Elliottovi, Isaacovi Fitzgeraldovi

a všetkým, ktorí mi napísali

ÚVOD

Kedysi som bol Sugar: Lekcie radikálnej empatie

Stephena Elliotta som poznal dávno pred tým, ako sa na scéne zjavila Sugar. Dostal nápad s webovou stránkou, čo podľa mňa znie fakt hrozne, ale v podstate chcel založiť internetovú komunitu milovníkov literatúry s názvom The Rumpus (Kravál). Stephen bol v tom čase chudobný literát, ktorý chcel pomáhať a radiť ostatným začínajúcim chudobným spisovateľom.

Keďže ho máme všetci radi, súhlasili sme, a ak smiem hovoriť za celú skupinu, toto očividne ušľachtilé rozptýlenie nás okamžite chytilo za srdce. Aj ja som prispel svojou troškou do mlyna a prišiel som s nápadom, že by som mohol písať stĺpček v štýle linky dôvery s názvom Ritka milej Sugar podľa mojej prezývky, ktorú sme so Stephenom používali v mailovej korešpondencii. Nebudem tu rozvádzať, prečo ma oslovoval touto vtipnou prezývkou s miernym homoerotickým podtónom. Čitateľ sa musí uspokojiť s vysvetlením, že napokon sme Ritku milej Sugar milosrdne skrátili na Milú Sugar.

Neviem, odkiaľ som vzal odvahu písať rady do života, veď linka dôvery je citlivá záležitosť. Vysvetlil som si to po svojom a navrhol som, že tá moja linka dôvery bude neuveriteľne vtipná a brutálne úprimná. Stvoril som postavu Sugar – ženu s komplikovanou minulosťou, ktorá má poriadne podrezaný jazyk a nevyberaný slovník.

Občas som sa so Sugar stotožnil a naozaj som intenzívne prežíval bolesť ľudí, ktorí sa mi zverovali so svojimi problémami. Väčšinou som však súcit predstieral a tam, kde ma zradilo srdce, maskoval som empatiu humorom. Po roku som mal poradne plné zuby a radšej som s ňou skoncoval.

Moje rozhodnutie mohlo znamenať aj úplný koniec Sugar, keby som vtedy náhodou nebol natrafil na esej Cheryl Strayedovej. Vedel som, že napísala vynikajúci román Pochodeň, ale keď som si prečítal jej štúdiu o nevere a smútení, naskočili mi zimomriavky a akási správna predtucha ma nabádala, aby som sa ozval a napísal jej, či by nemala chuť prevziať Sugarinu linku dôvery.

Bolo to odo mňa dosť trúfalé. Presne ako ja mala Cheryl dve malé deti, kopu dlhov a žiadny pravidelný príjem na akademickej pôde. Posledné, čo potrebovala, bola oštara s radami do života, ktoré by pre nás, samozrejme, písala bez nároku na plat. Mal som však v rukáve jeden tromf: Cheryl mi napísala jediný fanúšikovský list, ktorý som kedy ako autor Milej Sugar dostal.

*   *    *

Poradňa, ktorá odštartovala Sugarinu fenomenálnu popularitu, bola vlastne odpoveďou na list, ktorý by každý normálny poradca na linke dôvery pokrčil a hodil do koša (v našej modernej dobe vymazal): Milá Sugar, písal istý očividne veľmi mladý muž. Čo ti už zajebáva? Začínam touto otázkou, lebo sa to sám seba spytujem každý deň. Tu je Cherylina odpoveď:

Drahý ČTUZ,

keď som mala tri, štyri a päť rokov, otec môjho otca odo mňa chcel, aby som mu ho honila. Príliš mi to nešlo. Mala som ešte primalé ruky, nebola som schopná trafiť požadovaný rytmus a nechápala som, čo vlastne robím. Vedela som len to, že to nechcem robiť. Uvedomovala som si, že mi je z toho mizerne a hrdlo mi zvieral taký príšerný des, že keď si dnes na to spomeniem, ešte vždy mi je na vracanie.

Bol to šok. Autori podobných liniek dôvery by sa mali riadiť nepísanými pravidlami: sústreď sa na pisateľa, nakvapkaj mu zopár kvapiek upokojujúcej medicíny a poraď mu tak, aby sa pozrel na svoj život z tej lepšej, znesiteľnejšej stránky. Kódex dokonalej poradkyne určite neobsahuje klauzulu, podľa ktorej by mala odhaliť sexuálne zneužívanie vlastnej osoby v útlom detstve.

Cheryl nešlo o to, aby akéhosi mládenčeka šokovala a ukázala mu, že iní ľudia si zaslúžia väčší súcit, lebo majú oveľa vážnejšie problémy než on. V tej odpovedi naznačila, na akú misiu by poslala postavu Milej Sugar. Každému z nás sa v živote prihodia aj veľmi smutné veci. Presne o to jej išlo. Život nie je narcistická počítačová hra. Zaratúva sa nám doň všetko – každý hriech, každá výčitka, všetky duševné a telesné trápenia. Na dôkaz nám opísala, s čím všetkým musela ona sama bojovať, aby zvíťazila nad krutosťou, ktorú zažila v takom útlom veku, keď ani nechápala, čo sa jej vlastne stalo. Potom milo pokračovala v odpovedi dotyčnému zelenáčovi, otrávenému zo svojho „hrozného“ života: Spýtaj sa ma niečo dôležitejšie, chrobáčik. To tebe jebe, z toho tvojho fajnového života. Pobi sa s ním a potom mi napíš.

Aj ja som tú odpoveď čítal so slzami v očiach. Presne tak, ako všetci čítame Sugar. Cheryl nie je módna „poradkyňa na všetko“, ktorá nás zľahka prevedie obavami z drobných fóbií a nástrah dnešného komplikovaného života. Je to žena z mäsa a kostí, čo pred nami nebojácne obnažuje dušu, aby sme pochopili podstatu prekážok, ktoré nám pripravuje každodenné bytie.

*   *    *

Som presvedčený, že Amerika umiera od osamelosti, lebo my Američania sme snívali o pohodlnom praktickom živote a odvrátili sme sa od úprimného nazerania do hĺbky svojich najvnútornejších pocitov – pričasto sú totiž zdrojom nepohodlných stavov duše – a radšej sa naháňame za povrchnými radovánkami, ktoré naši starí dobrí podnikatelia so závisťou a neprajnosťou nazývajú slobodnou ekonomikou v krajine neobmedzených možností.

Ženieme sa časopriestorom a záplavou novších a novších informácií ako prúdové lietadlá a pátrame po pomyselnom pripojení na sociálnu sieť, komunitu, skupinu spriaznených duší. Nevšímame si, ako sa vzďaľujeme od najbližších rodinných príslušníkov, susedov a od vlastného súkromia. Egocentricky surfujeme po sieti, updatujeme si statusy a číhame na hviezdy šoubiznisu, ktorá z nich sa práve rúti do záhuby a akým spôsobom sa jej to „darí“. Toto určite nie je liek na to, čo nás v skutočnosti trápi.

Podľa mňa je práve toto dôvod, prečo je Sugar taká dôležitá pre mnohých prispievateľov do jej poradne a ešte väčšie množstvo jej čitateľov. Ponúka nám niečo, čo je v našej kultúre nevídané-neslýchané: intenzívnu radikálnu empatiu. Ľudia sa jej zveria so skutočnými bolestnými príbehmi a ona si ich intímne spovede prečíta a ich trápeniu uľaví tak, že odhalí vlastné príbehy a situácie, keď sa sama ocitla v slepej uličke a takmer prepadla bezmocnosti. Zameriava sa najmä na to, ako sa takmer vždy dokázala znova postaviť na nohy. Jej najväčší talent spočíva v schopnosti pretaviť svojpomocné riešenia, prežité na vlastnej koži, do skutočného literárneho spracovania.

Spomínam si, čo odpovedala otcovi zdrvenému smrťou syna, ktorý sa jej spýtal, ako sa má znova stať človekom:

„Neuveriteľná a bolestná pravda tkvie v tom, že som sa stala lepším človekom vďaka tomu, že mi mama zomrela, keď som bola ešte veľmi malá. Keď tvrdíte, že môj štýl písania má v sebe čosi posvätné, dotýkate sa v mojom vnútri zázračnej bytosti, ktorou je pre mňa moja mama. Sugar je chrám, ktorý som vystavala z toho, čo som navždy chcela zatlačiť hlboko do svojho podvedomia.“

V tomto kontexte by sme mohli Krásne maličkosti čítať ako životopis napísaný ad hoc. Tieto memoáre však majú svoje poslanie. Cheryl s obrovskou dávkou trpezlivosti, fundovanosti a osobného nasadenia ubezpečuje čitateľov, že zmätok, hanba, sklamanie a zúrivosť, ktoré zachvacujú naše vnútro, majú hlbší zmysel, a práve ten nám dodáva vieru a nádej na záchranu.

*    *   *

Najprekvapujúcejšia na Sugar je skutočnosť, že sa zrodila na internete, v paralelnej realite, ku ktorej sa ľudia utiekajú a unikajú do nej sami pred sebou, aby svoje skutočné ja pretavili na pozlátku, ktorá sa na verejnosti zaligoce prostredníctvom jediného kliknutia. Často sa tam chodíme popredvádzať, rozptýliť, zlomyseľne si uťahovať z nešťastia cudzích ľudí a posmievať sa im, akoby škodoradosť bola moderným športom, ktorým maskujeme vlastné neúspechy a bigotnú strnulosť vo svojom osobnostnom raste.

Na každého z nás číha sen online sliedičov, že jedného dňa nájdeme spriaznenú dušu, ktorej sa vyspovedáme zo všetkého, čo nás trápi, niekoho, kto sa od nás neodvráti ani vtedy, ak sa mu zdôveríme s najodsúdeniahodnejšími myšlienkami a skutkami. Tá spriaznená duša je Sugar.

Ona všetko, s čím sa jej zdôveríte, vyhodnotí ako niečo, čo nikdy nie je v rozpore s ľudskou prirodzenosťou. Preto sa jej muži aj ženy zdôverujú s intímnymi príbehmi, ktoré by nikomu inému neprezradili. Píšu jej o nevysloviteľných túžbach a pudoch, o žiali, ktorý nedokážu v sebe dlhšie dusiť ani ho spracovať, aby sa im uľavilo. Sugar si uvedomuje, že pozornosť, ktorú im venuje, je alfou a omegou samotnej podstaty čistej lásky, a že najnevyčerpateľnejším zdrojom na prežitie ľudstva ako takého nie je lacná ropa či zásoby balenej pitnej vody, ba dokonca ani zdravý sedliacky rozum, ale milosrdenstvo.

V každom jej literárnom útvare – váham použiť slovko stĺpček či rubrika, lebo to mierne znehodnocuje jej prácu – sa stávame svedkami malého zázraku: ponára sa do našich príbehov. Necháva sa nimi unášať a spomenie si na vlastné skúsenosti, ktoré vyloví z pamäti po prečítaní listov od neznámych pisateľov. Uvedomuje si, že v každom pisateľskom príbehu sa skrýva ešte jeden príbeh, ten ozajstný, pravdivý, nevypovedateľný a niekedy neopísateľný, ten, ktorý nechceme alebo nie sme schopní pomenovať, príbeh osobného zlyhania, nenaplnených snov a totálnych blokov v našom vnútri, ktoré nevieme sami odblokovať. Sugar vie byť nežná, ale aj keď jej meno znamená cukrík, nie je to žiadna sladučká cukrová bábika. Ponúka nám riešenie, ktoré by nám mala ponúknuť každá rozumná a správna mama: dostatočný súcit na to, aby sme pocítili bezpečie prístavu, v ktorom by zakotvila naša ubolená duša, a múdrosť, čo nám ako svetlo majáka ukáže nádej na cestu, ktorou sa máme vydať, aby sme sa životom plavili správnym smerom.

Milí a odvážni čitatelia, mám jednu otázku: kto iný by sa dnes ešte podujal na takúto nevďačnú úlohu? Hollywoodski priekupníci so slávou plnou oslepujúcich výbuchov a vykúkajúcich pŕs? Všemocní demagógovia, ktorých zaujíma len zisk? Politici, čo politikou nazývajú úpadok morálky, ktorú zapredali za sponzorovanie svojich kampaní najbohatšími korporáciami?

Toto je Sugarina práca. A ja jej prácu považujem za umenie, preto je v mojich očiach umelkyňa.

*    *   *

Cheryl Strayedová bola umelkyňa dávno pred tým, ako sa z nej stala Sugar. Tí z vás, ktorí mali šťastie a prečítali si jej román Pochodeň alebo jej životopisný príbeh Divočina, to už o nej viete.

Cheryl to nemala ľahké. Žila dva životy: život anonymnej autorky linky dôvery, ktorá sa stala priam kultom s húfom fanúšikov, a druhý život, v ktorom písala pod vlastným menom a popritom zvládala manželstvo, domácnosť a dve malé deti. Kritici a anonymní internetoví podrývači sa na „rozdvojenej osobnosti“ Cheryl alias Sugar poriadne vyzúrili. Pre čitateľov autorovo meno nie je až také podstatné. Pre nich sú podstatné slová, ktoré im adresuje.

Krásne maličkosti a ostatné Cheryline knihy sú a vždy budú kvalitnými literárnymi dielami, lebo spĺňajú definíciu dobre napísanej knihy: po ich prečítaní sa stávame lepším človekom. Takéto knihy potrebujeme ako soľ. Pretože v Cheryliných knihách sa nášmu najhlbšiemu vnútru prihovára múdra a úprimná priateľka, po ktorej tak túžia naše osamelé srdcia. Tejto priateľke nie sú naše ani jej vlastné emócie nikdy trápne. Ona totiž dobre vie, že život je krátky a jediné, čo svojmu blížnemu môžeme ponúknuť, je úprimná láska.

Radikálna empatia nie je módny výstrelok. Najnovší model kapitalizmu nás zamestnáva tým, že nás núti, aby sme sa sústredili na výsledný produkt, nie na samotného človeka. Preto nám práve teraz príde vhod čítať Milú Sugar. Keď si prečítate ďalšiu stranu, pochopíte, ako to myslím.

Tak, milí moji, nebojte sa vzlietnuť do tmy a zažiariť.

Steve Almond

PRVÁ ČASŤ

JE TO VŽDY LEN O NÁS

O čom je vaša kniha?

Je to výber z rád, ktoré som písala pod názvom Milá Sugar. Mnohé z nich po prvý raz vyšli na stránke TheRumpus.net. Iné som zverejnila až teraz. Listy písali pisatelia cez anonymnú linku na Rumpuse alebo priamo na Sugarinu mailovú adresu. Väčšina pisateľov netušila, že som Cheryl Strayedová, a, samozrejme, písali mi pod prezývkami, takže ani ja som nepoznala ich pravú identitu. Táto kniha je kolekciou súkromnej korešpondencie neznámych ľudí.

Menili ste listy pisateľov pred uverejnením?

V niektorých prípadoch som ich mierne skrátila a zostručnila, ale väčšinu z nich vám predkladám v tom znení, ako mi ich napísali ľudia, ktorí cítili potrebu zdôveriť sa mi.

Ako si vyberáte listy, na ktoré odpovedáte?

Netriedim ich. Niektoré sú o ľúbostných problémoch, iné o strate blízkych a o žiali a mnohé o problémoch s financiami a o riešení rodinných záležitostí. Kritériá, podľa ktorých si vyberám, na ktoré listy odpoviem, sú čisto subjektívne: odpoviem na každý list, ktorý ma zaujal alebo dojal, alebo pre mňa predstavoval istú výzvu.

Aké rady poskytujete?

Radím najlepšie, ako viem.

ŽELEZNÝ ZVON

Milá Sugar,

rozpadlo sa mi dvadsaťročné manželstvo. Kto za to môže? Ja? Moja žena? Spoločnosť? Netuším. Zosobášili sme sa primladí a nezrelí ešte v osemdesiatych rokoch a obaja sme tvrdo pracovali na tom, aby sme prekonali nešťastné okolnosti, ktoré nás zaťažovali.

Lenže to je už minulosť. Od rozchodu ubehli tri roky a za ten čas som mal niekoľko vzťahov. Jeden nezáväzný, jeden vážnejší a ďalší trvá dodnes. Z toho prvého som si nerobil ťažkú hlavu: bolo mi jasné, že sa ešte nechcem znova viazať. Druhý vzťah tiež začal ako nezáväzné randenie, a keď dotyčná naznačila, že by ho chcela posunúť do vážnejšej roviny, sekol som s ním, ale akosi som sa nevedel od nej odpútať a sľuboval som jej, že popremýšľam o možnej spoločnej budúcnosti. Dokonca som jej povedal, že ju milujem, hoci rok som nebol schopný nahlas vysloviť tie dve slová, ktorých význam celkom nechápem. Keď išlo do tuhého, zaradil som spiatočku a prišiel som o milenku a dobrú priateľku.

Nedávno som znova spoznal ženu, s ktorou si dobre rozumiem. Chodíme spolu štyri mesiace a zblížili sme sa aj intímne. Práve prežíva nepríjemné rozvodové konanie a nehľadala si nič vážnejšie. Potiaľto to znie dokonale, ale v skutočnosti ani jeden z nás nechce chodiť aj s inými partnermi, takže vlastne máme spolu vzťah.

Zdá sa, že sa do mňa zamilovala, ale zatiaľ tie slová nevyslovila. Ja sa im tiež vyhýbam, no je jasné, že obaja myslíme na to isté. Veľmi sa bojím nahlas vysloviť ľúbim ťa, lebo podľa mňa sú tieto slová a samotné slovo láska zaťažené sľubmi do budúcnosti, a toto krehké vyznanie sa tak ľahko porušuje.

Preto moja otázka znie, kedy je najvhodnejší čas urobiť ten dôležitý krok a povedať ľúbim ťa? A o čom je vlastne tá toľkokrát donekonečna všade omieľaná „láska“?

Zdraví Johnny

Milý Johnny,

posledné slovo, ktoré mi moja mama povedala, bolo „láska“. Bola taká chorá a zoslabnutá, že nevládala vysloviť ľúbim alebo ťa, ale o to nešlo. Toto slovíčko má takú zázračnú silu, že si vystačí aj samo osebe.

Keď mama zomrela, nebola som pri nej. Umrela sama v nemocničnej izbe a ja som preto mala celé roky také výčitky svedomia, že som sa cítila, akoby sa mi časť tela premenila na ľad. Dookola som si premietala, čo také dôležité som mala v ten deň, že som nesedela pri maminej smrteľnej posteli, ale nič som tým nevyriešila. Ustavičné vŕtanie v tom malo asi taký význam, akoby som sa ponárala do bezodného suda plného hovien.

Zmeškala som okamih maminej smrti a už to neodčiním. Mama nevstane z mŕtvych. Naše posledné stretnutie zostane posledným stretnutím. Sklonila som sa k nej a chcela som ju pobozkať, a keď som sa perami blížila k jej tvári, ona povedala: „Prosím, nie,“ lebo aj najjemnejšie dotyky jej spôsobovali neznesiteľnú bolesť. A tak som odvetila, že prídem ráno, a ona na to len prikývla. Pamätám sa, že som si vzala kabát a povedala som ľúbim ťa, a ona mlčala. Až keď som vychádzala z dverí, zavolala za mnou: „Láska.“ Potom si už len pamätám, že na druhý deň ráno ešte vždy ležala na posteli, ale už bola mŕtva.

Posledné slovo mojej mamy mi zvoní v srdci ako železný zvon, ktorým zvonievajú na poludnie: láska, láska, láska, láska, láska.

Johnny, možno sa ti zdá, že moja odpoveď nesúvisí s tvojou otázkou, ale je to naopak. Takto odpovedám na každú otázku, ktorú dostávam. Je to o tom, ako sa vlastne zrodila Sugar. Tvoj list o tom, že nechápeš, čo to vlastne láska je, mi vŕta v hlave už päť týždňov.

Môj milý, netvár sa, že je to pre teba nepochopiteľná definícia. Láska je cit, ktorý prechovávame k ľuďom, na ktorých nám záleží a ktorých si vážime. Niekedy je to jemné objatie medzi priateľmi, inokedy obrovitánska záťaž, keď sa napríklad obetujeme pre svoje deti. Láska romantická, platonická, rodinná, prelietavá, nehynúca, bezvýhradná, účelová, plná smútku, riskujúca pri sexe, poškvrnená zneužívaním, znásobená nehou, zradená neverou, znásobená dĺžkou svojho trvania, skomplikovaná problémami, veľkodušne dozrievajúca, okorenená humorom – a ako si sa ty vyjadril, „vyznanie zaťažené sľubmi do budúcnosti“, ktoré dáme a buď ich splníme, alebo časom na ne zmeníme názor. Najlepšie, čo môžeš v tomto prípade urobiť, bude, ak z tej svojej lásky vyžmýkaš, čo to dá. Keďže máš k nej taký postoj, aký máš, Johnny, bude to pre teba riadna makačka.

Kým si vyhrnieme rukávy, rada by som ti niečo prezradila, miláčik: svojím spôsobom ťa aj ja milujem.

Mám rada ten tvoj list, v ktorom si si so zaťatými pästičkami tak pekne po chalansky, nonšalantne, vtipne, ale aj vystrašene vylial srdce na celý monitor. Vidíš, som rada, že si ma motivoval, aby som použila výraz po chalansky, lebo také tie mužsko-chlapsko-chlapčenské výrazy neobľubujem. Páči sa mi, že za tých päť týždňov neprešiel jediný deň, keď som si nespomenula: Ale čo mám robiť s tým Johnnym? Čo mu mám povedať? S láskou si spomínam na neskorý večer, keď som ležala v posteli s pánom Sugarom, ktorý si čítal noviny, a ja som mala tiež rozčítaný časopis o výchove detí. Vtom som si zložila časopis na prsia a začala premýšľať nad tvojou otázkou a potom aj pán Sugar položil noviny a spýtal sa ma, nad čím rozmýšľam, a ja som mu to povedala. Zhovárali sme sa o tvojich problémoch, potom sme zhasli a on zaspal. Ležala som v tme s otvorenými očami, nemohla som zaspať a v duchu som ti napísala takú dlhú odpoveď, že ma úplne prešla ospalosť. Vstala som, prešla som sa po dome, dala som si pohár vody, sadla som si potme za kuchynský stôl a zízala som z okna na upršanú ulicu. Potom ku mne vyskočila mačka, sedela tam so mnou, až som ju napokon nahlas oslovila a spýtala som sa: „Čo len mám odpísať tomu Johnnymu?“ A ona namiesto odpovede zapriadla.

Keď som tvoj list prečítala prvý raz, hneď som vedela, čo ti mám odpovedať. Lámala som si hlavu nad tým, ako mám rozlúštiť posolstvo, o ktoré v ňom išlo: jasne som chápala, že najdôležitejšie pre teba sú otázky, ktoré si mi nepoložil, nie tie, na ktoré si sa ma priamo opýtal.

Ty sa nebojíš lásky. Bojíš sa všetkého toho svinstva, ktorým si svoju lásku zahádzal. Sám seba si presvedčil, že ak pred ženou, o ktorej si myslíš, že ju máš rád, nevyslovíš tie dve slovíčka, obrníš sa pred tým svinstvom. Lenže to sa ti nepodarí. Je našou morálnou povinnosťou vyjadriť svoje city ľuďom, ktorým na nás záleží, či už tie slová vyslovíme nahlas, alebo nie. Tá morálna povinnosť spočíva v úprimnosti – mali by sme svoju náklonnosť voči milovanej osobe objasniť v prípade, že naše slová budú zmysluplné a vysvetlia dôvody nášho počínania.

V tvojom prípade má vyznanie lásky zmysel. Pýtaš sa ma, kedy je tá správna chvíľa, aby si svojej priateľke povedal, že ju ľúbiš. Moja odpoveď znie, že tá chvíľa nastane vtedy, keď budeš úprimne presvedčený o tom, že ju naozaj miluješ. Ak budeš vo všetkých ľúbostných vzťahoch aj naďalej používať osvedčenú vyhýbavú taktiku, odoženieš od seba šťastie a môžeš dokonca premárniť zvyšok života.

Držím ti palce aj v ďalšej záležitosti. Nerozhadzuj bezmocne rukami a nespytuj sa, kto môže za to, že sa ti rozpadlo dvadsaťročné manželstvo. Nikto za to nemôže, miláčik môj zlatý, lenže ty si to ešte asi nepochopil. Prospelo by ti, keby si sa zamyslel nad tým, čo bolo vo vašom manželstve dobré a čo, naopak, na figu. Bolo by fajn, keby si si to dobré preniesol do svojich súčasných aj budúcich vzťahov, a na to, čo bolo na figu, radšej zabudni a tie chyby sa pokús nezopakovať.

Vraví sa, že drogovo závislí ľudia ustrnú vo vývine presne vo veku, keď začínali užívať drogu. Poznám veľa závislákov a podľa mňa je to pravda. Myslím si, že podobne to platí aj o dlhoročnom monogamnom vzťahu. Ten tvoj problém s definíciou slova láska je podľa mňa pozostatok z čias, ako si zmysel toho slova (a čo všetko pre teba znamenalo) chápal vo chvíli, keď si prvý raz vyznal lásku svojej exmanželke. Ako si povedal, to je minulosť, ibaže ja ťa podozrievam, že si sa v nej tak trochu zasekol.

Keď nahlas pred niekým vyslovíš slová ľúbim ťa, nemusí to nevyhnutne znamenať, že „krehké vyznanie je vždy zaťažené takmer nesplniteľnými sľubmi“. Každý vzťah je iný a tie slová predsa adresuješ konkrétnej osobe, ktorá im môže pripisovať iný význam. Lásku, ktorú cítiš, nemusíš definovať a nahlas vyjadriť vyznaním ľúbim ťa. „Ľúbim ťa “ môže znamenať aj Myslím, že si úchvatná a krásna a urobím všetko pre to, aby som stál po tvojom boku do konca svojho života. Ale môžu znamenať aj Myslím, že si úchvatná a nádherná žena, ale ja sa práve teraz znova hľadám, takže netlačme na pílu s prísľubmi svetlých zajtrajškov a uvidíme, čo nám život prinesie.

Môže to byť napríklad aj Myslím, že si úžasná a krásna žena, ale nemám záujem o vážny vzťah, ani teraz a asi ani v budúcnosti, a je mi jedno, či budeš ešte úžasnejšia a krajšia.

Ide o to, Johnny, že raz tie slová vyslovíš. Budeš si vedieť zadefinovať slová, ktoré vyjadrujú tvoje životné situácie. Budeš schopný utriediť si vlastné zložité pocity a protichodné názory a jedného dňa tejto žene nahlas povieš, čo k nej naozaj cítiš. Budeš musieť slovami opísať presne toto och-doriti-nechcel-som-sa-do-teba-zaľúbiť-ale-stalo-sa-čo-už a povieš jej to. A potom si vy dvaja vychutnáte váš jedinečný dobre fungujúci vzťah, ktorý nezlomí ani jej práve prebiehajúci zdrvujúci rozvod a tvoje neukončené trúchlenie nad nedávnym koncom dlho-predlho trvajúceho manželstva.

Vyslov to. Keď tie slová vyslovíš, oslobodíš váš vzťah od zbytočného tlaku spôsobeného prílivom zadržaných slov. Uvedomuješ si, že keď pred svojou priateľkou odmietaš vysloviť slovo láska, bojuješ sám proti sebe? Všetko, čo človek nevypovie, naštrbuje realitu. Ľudia, ktorí všetko zatĺkajú a dusia v sebe, sú nakoniec nepríjemní a nemilosrdní. A tí, ktorým nedávame svoje city jasne najavo, z toho môžu zošalieť a upadnúť do číreho zúfalstva a nebudú schopní rozpoznať, čo vlastne sami cítia k nám.

Takže sa pekne od toho všetkého osloboď. Netaktizuj a nebuď zbabelec. Len chrapúni sú zbabelí a taktizujú. Buď statočný. Buď svojský. Nacvičuj si tie slová s inými ľuďmi, ktorých tiež máš rád, a potom sa ti ich podarí vysloviť aj v tej najvhodnejšej chvíli.

Všetci raz umrieme, Johnny. Zazvoň na železný zvon, akoby bolo pravé poludnie.

Tvoja

Sugar

Table of Contents

Start

ÚVOD

PRVÁ ČASŤ JE TO VŽDY LEN O NÁS

ŽELEZNÝ ZVON