Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

MUDr. Jiří Klíma

a kolektiv

Pediatrie pro nelékařské zdravotnické obory

Hlavní autor a editor

MUDr. Jiří Klíma – Dětské oddělení Nemocnice České Budějovice, a.s.

– Zdravotně sociální fakulta Jihočeské univerzity, České Budějovice

Kolektiv spoluautorů

MUDr. Filip Kašák – Oddělení dětské kardiologie, Masarykova nemocnice, Krajská zdravotní, a.s., Ústí nad Labem

MUDr. Jiří Mrázek, MHA – Oddělení dětské kardiologie, Masarykova nemocnice, Krajská zdravotní, a.s., Ústí nad Labem

MUDr. Jaroslava Němečková – Dětské oddělení Nemocnice České Budějovice, a.s.

MUDr. Jan Pajerek – Dětská klinika UJEP, Masarykova nemocnice, Krajská zdravotní, a.s., Ústí nad Labem

MUDr. Vladislav Smrčka – Dětské oddělení Nemocnice České Budějovice, a.s.

MUDr. Jaroslav Škvor, CSc. – Dětská klinika UJEP, Masarykova nemocnice, Krajská zdravotní, a.s., Ústí nad Labem

Recenze:

Prof. MUDr. Milan Bayer, CSc.

Vydání odborné knihy schválila Vědecká redakce nakladatelství Grada Publishing, a.s.

© Grada Publishing, a.s., 2016

Cover Design © Grada Publishing, a.s., 2016

Foto na obálku dodal editor.

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, Praha 7

jako svou 6322. publikaci

Odpovědná redaktorka Mgr. Dita Váchová

Sazba a zlom Antonín Plicka

Obrázky 32, 33 a 35 nakreslil MUDr. Jiří Klíma.

Obrázky 2, 6, 7, 10, 11, 13, 15 až 18, 20, 21, 23, 24, 26 až 29 a 31 dle předloh autorů překreslila Kateřina Krédlová.

Počet stran 328

1. vydání, Praha 2016

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění ale nevyplývají pro autory ani pro nakladatelství žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-271-9365-3 (ePub)

ISBN 978-80-271-9364-6 (pdf)

ISBN 978-80-247-5014-9 (print)

Věnováno mým učitelům v pediatrickém nebi –

prof. MUDr. Jiřímu Dunovskému, CSc.,

MUDr. Františku Říhovi, CSc.,

a doc. MUDr. Janu Klímovi, CSc.

1Úvod do pediatrie

Jiří Klíma

Pediatrie je základní lékařský obor, který se zabývá vyvíjejícím se lidským jedincem od jeho narození do dospělosti. Zvláštní zřetel je kladen na soulad tělesného, duševního a sociálního vývoje dítěte v souvislostech zdraví a nemoci, s důrazem na preventivní složku péče a prosazování zdravého způsobu života.

1.1Historie dětského lékařství a ošetřovatelství

Již nejstarší zachované písemnosti z dob starověku (Mezopotámie, Indie) se zmiňují o postupech ošetřování dětí, obsahují rady a doporučení, jak s dětmi zacházet. Vůbec nejstarší dochovanou písemnou zprávou jsou babylonské nápisy z 2. tisíciletí př. n. l., které obsahují „Pokyny kojným“.

V antických spisech nalézáme již podrobnější řešení některých specificky dětských potíží, která popisují zdravotnické spisy Hippokratovy a Galénovy.

Zprávy ze středověku se o dětech zmiňují jen okrajově, a to v souvislosti s útulky pro děti nemanželské, osiřelé a odložené. Takzvané nalezince vznikaly po celé Evropě (první v Itálii) již od 8. století a měly velký význam pro pokrok v poznání dětského vývoje a specificky dětských nemocí i v rozvoji péče o zdravé a nemocné děti. V těchto komunitách (většinou církevních) se řešila problematika chorob rozšířených v běžné dětské populaci.

Ostatní nemocné děti se léčily převážně doma. Až podstatně později, a to ještě jen ve výjimečných případech, byly léčeny v nemocnicích pro dospělé.

První dětská nemocnice byla založena v roce 1802 v Paříži. První dětská nemocnice v Praze byla německá a byla založena v roce 1842. První česká dětská klinika pak byla otevřena v roce 1902. V té době se dětské lékařství a ošetřovatelství diferencovalo z vnitřního lékařství a dodnes zůstává jedním z hlavních interních oborů medicíny.

Rozvoj společnosti a koncentrace obyvatel do měst, zhoršení životních podmínek a zvýšený výskyt epidemických chorob byly důvody, které vedly na přelomu 19. a 20. století k dalšímu rozvoji specializované péče o děti. Stejně tak stoupal zájem tehdejší společnosti o děti, jejich nemocnost a úmrtnost. Po vzniku Československé republiky vznikla i u nás řada dětských oddělení při velkých nemocnicích, kde již byla poskytována potřebná specializovaná péče dětem i v nejmladších věkových kategoriích.

Po druhé světové válce byla vybudována dětská oddělení postupně ve všech nemocnicích I., II. a III. typu. Na potřeby tohoto trendu – vyškolení nových pracovníků v oboru – reagovala Univerzita Karlova v roce 1953 založením fakulty dětského lékařství (po roce 1989 došlo ke změně názvu fakulty na 2. lékařskou fakultu UK, která stále zajišťuje rozšířenou výuku pediatrie). Stejně tak reagoval i systém středních zdravotnických škol výchovou dětských sester. Specializovaná výuka dětského ošetřovatelství navazovala na tradici ošetřovatelské školy pro dětské sestry, kterou při nemocnici v Praze-Krči roku 1922 založil a vedl MUDr. Quido Mann.

Celý systém péče o dětskou populaci byl zajištěn obvodními územními středisky, kde obvodní lékař pečoval o dospělé a obvodní dětský lékař s obvodní dětskou sestrou o dětské pacienty v obvodě, tj. administrativně stanoveném území. Po roce 1989 vznikla řada nestátních zdravotnických zařízení (zvláště v místech bývalých obvodů), která plní úlohu poskytovatele zdravotní péče. Péči o děti do 18 let (tj. 18 let + 364 dny) zde poskytuje praktický lékař pro děti a dorost (PLDD). V současné době tedy poskytuje péči o děti a dospívající síť nestátních zdravotnických zařízení v podobě samostatných dětských středisek nebo v rámci poliklinik samostatných pracovišť PLDD. Pediatrická primární péče je touto formou poskytována z více než 90 %.

1.2Pediatrie a její podíl na celospolečenské péči o dítě

1.2.1Péče o zdraví

Péče o zdraví obyvatelstva v České republice je zaručena Ústavou ČR. Je určena „Úmluvou o lidských právech a biomedicíně č. 96/2001 Sb.“, což je mezinárodní smlouva ratifikovaná Českou republikou. Právní rámec péče tvoří zákon o zdravotních službách č. 372/2011 Sb. a zákon o specifických zdravotních službách č. 373/2011 Sb. Další právní předpisy a zákony jsou obsaženy v novém občanském zákoníku (zákon č. 89/2012 Sb., platný od 1. 1. 2014). Tak je zakotveno právo každého občana na ochranu zdraví, na základě veřejného pojištění na bezplatnou zdravotní péči a na zdravotnické pomůcky za podmínek stanovených zákonem. Stát tak garantuje péči o zdraví všech svých obyvatel s vědomím, že jde o největší bohatství národa. Zdraví populace se skládá ze zdraví každého samostatného jedince. Péče o zdraví je komplexní a její součástí musí být i péče o sociální a psychickou pohodu jedince. Dětská práva řeší a určuje zákon o sociálně-právní ochraně dítěte (zákon č. 359/1999 Sb. ve znění pozdějších předpisů).

1.2.2Zdraví a nemoc

Definice zdraví – podle Světové zdravotnické organizace, dále jen SZO (= World Health Organisation, WHO), je zdraví definováno jako „stav úplného tělesného, duševního a sociálního blaha“. Jde tedy o takový stav, kdy je člověk schopen a ochoten uspokojovat všechny své tělesné, duševní a společenské potřeby (potřeby biologické, psychické a sociální).

Nemoc je definována jako porucha rovnováhy (homeostázy) vnějšího prostředí s vnitřním prostředím organismu nebo jako porucha integrity jeho součástí.

1.2.3Zdravý vývoj jedince

Zdravý vývoj jedince je ovlivňován řadou vnitřních a vnějších faktorů.

•Vnitřní faktory

Vnitřní faktory představuje úplná genetická výbava jedince, získaná od obou rodičů v genetické informaci pohlavních buněk. Tato informace přenáší zákonitosti vývoje druhu i jedince, předpoklady vzniku znaků a vlastností i stupeň jejich vyjádření. Poškození genetické informace (např. u starších rodičů, po expozici záření nebo jinými mutageny) může vést k neživotaschopnosti plodu (a jeho potracení) nebo ke vzniku některých vad a chorob či k dispozici (náchylnosti) k určité chorobě. Tato choroba pak může být v různém stupni vyjádřena.

•Vnější faktory

Vnějšími faktory ovlivňujícími vývoj jedince jsou zevní prostředí, životní styl a zdravotní péče.

Zevní prostředí je souhrn všech vlivů, se kterými se jedinec dostává do kontaktu. Jednotlivé faktory jsou chemické, fyzikální, biologické a sociální, a protože je člověk součástí prostředí, je ve styku s těmito faktory neustále. Pro člověka jsou rozhodujícími faktory zevního prostředí:

•ovzduší – jeho kvalita, znečištění,

•pitná voda – její dostupnost (dostatečné množství), kvalita, příměsi,

•potraviny – jejich dostatek, kvalita, případná kontaminace,

•klimatické podmínky – teplo, zima, vlhkost, sluneční záření,

•biologická zátěž prostředí – bakterie, viry, paraziti, plísně,

•sociální podmínky – zajištění základních potřeb rodiny, výchovy a vzdělání, pracovního zařazení, zajištění v nemoci a ve stáří. Jen sociálně zdravá společnost uspokojí potřeby člověka.

Životní styl (způsob života) je obecný vzorec chování jedince či skupiny, zahrnující základní životní postoje, žebříček hodnot a priorit, postavení jedince v rodině i širší společnosti, kde určuje mezilidské vztahy.

Životní styl je dán historickým vývojem konkrétní společnosti v určitém prostoru, zvláštnostmi menších skupin (např. náboženských) a zkušenostmi rodiny – nejmenší skupiny kolem jedince, která jej nejvíce ovlivňuje od narození až po jeho úplné osamostatnění.

Tyto faktory se během vývoje jedince konfrontují s jeho osobními zkušenostmi a formují vznik jeho vlastního životního stylu.

Ve vztahu ke zdravému vývoji se životní styl formuje do postoje ke zdravému způsobu života. Tento postoj může být buď pozitivní, nebo negativní.

Pozitivní postoje jsou takové, které zdraví udržují a posilují. Zahrnují především pozitivní postoj k životu, zdraví a jeho ochraně, s osobní odpovědností jedince za vlastní zdraví. Z tohoto postoje pak plyne dodržování určitých návyků:

•Strava a stravovací návyky mají zajišťovat vyvážený příjem a výdej energie. Strava má být pestrá a hodnotná, v množství, které odpovídá potřebám pro život, růst a vývoj i pro práci a jiné aktivity.

•Pitný režim představuje přiměřený, dostatečný příjem tekutin v potřebné kvalitě, nezbytný pro udržení optimálního vnitřního prostředí.

•Režim dne i týdne s dostatkem aktivity i odpočinku (aktivního i pasivního).

•Přímé posilování zdraví je zvyšování obranyschopnosti a odolnosti formou nespecifickou (otužování, přiměřená sportovní aktivita) i specifickou (očkování).

Negativní postoje jsou takové, které v protikladu k výše uvedeným pozitivním postojům zdraví neprospívají, nebo mu přímo škodí. Jsou to nesprávné a škodlivé návyky, zlozvyky, nesprávný režim dne týkající se poměru spánku a bdění, stravovacího a pitného režimu, pohybového režimu apod. Ve stravování představuje negativní postoje a návyky převaha tuků a sacharidů ve skladbě stravy, nadměrný příjem potravy neodpovídající energetickému výdeji, v režimu dne nedostatek pohybové aktivity, stres, pasivní přijímání zábavy apod.

Nejnebezpečnějšími návyky (zlozvyky), vedoucími až k závislosti, jsou tabakismus, alkoholismus a jiné toxikomanie, závislost na výherních automatech (gamblerství) i závislost na internetových portálech či sociálních sítích.

Zdravotní péče

Zdravotní péče představuje souhrn služeb poskytovaných při ochraně zdraví, předcházení nemocem a včasném rozpoznávání chorob, při smysluplné léčbě již propuklých nemocí, zábraně komplikacím a při následné rehabilitaci vedoucí k plnému obnovení funkcí organismu.

Zdravotní péče je poskytována v ambulantních nebo lůžkových zařízeních a v návštěvní službě.

V ambulantní sféře je poskytována primární péče, jejímž hlavním úkolem je ochrana zdraví, podpora prevence a včasná diagnostika a terapie běžných chorob nekomplikovaného průběhu. Léčba závažných stavů a rehabilitace probíhá většinou v lůžkových zařízeních nemocnic.

•Poznámky rozšiřující výklad vyučujícího

OTÁZKY A CVIČENÍ

1.Definujte:

a)zdraví

b)nemoc

2.Která organizace se skrývá pod zkratkou SZO (WHO)?

3.Definujte pediatrii.

4.Jmenujte:

a)vnitřní faktory ovlivňující zdravý vývoj člověka

b)vnější faktory ovlivňující zdravý vývoj člověka

5.Co je zevní prostředí?

6.Co představuje pojem zdravotní péče?

1.3Současný systém péče o dítě

Péče o dítě je jednou z nejdůležitějších oblastí celospolečenských úkolů ovlivňujících zdraví celé populace. Na komplexní péči o dítě (a celou mladou generaci) se podílí mnoho společenských struktur. Jsou to vedle rodiny, jako základního a nezastupitelného článku péče o dítě, další společenské skupiny (předškolní, školní, zájmové, včetně skupiny vrstevníků – přátel) a další společenské úseky – zdravotnictví, školství, sociální péče.

Pediatrie jako obor zabývající se vyvíjejícím se jedincem tvoří základní článek komplexní péče o dítě a podle potřeb poskytuje péči ambulantní i lůžkovou.

Rozsahem největší objem zdravotních služeb představuje ambulantní primární péče.

1.3.1Ambulantní primární péče

Ambulantní primární péče je soubor všech činností poskytovaných zdravotnickými pracovníky – v případě dětí praktickým lékařem pro děti a dorost (PLDD) a dětskou sestrou – všem dětem v linii prvního kontaktu. V praxi to představuje systém, kdy zdravotnické zařízení, které si rodiče dítěte vybrali (= svobodná volba lékaře) poskytuje svému registrovanému (= svěřenému) dětskému pacientovi ambulantní primární péči. Ta je zaměřená zejména na ochranu zdraví a sledování zdravého vývoje, na prevenci nemocí a jejich léčbu, popřípadě následnou rehabilitaci. Tato primární péče je poskytována pokud možno v místě bydliště pacienta či v jeho blízkosti. Zdravotní péči v daném regionu garantuje stát prostřednictvím zdravotních referátů dříve okresních, dnes krajských úřadů a zdravotnickému zařízení je hrazena platbami od zdravotních pojišťoven.

•Podmínky pro primární péči

Primární péče musí být snadno dostupná a pacientem akceptovaná (přijímaná), dále koordinovaná, komplexní, individuální a kontinuální. Praktický lékař pro děti a dorost řeší v primární péči přibližně 85 % všech zdravotních problémů dětí. Pečuje o děti ve všech fázích jejich vývoje ve zdraví i v nemoci. A proto musí splňovat požadavek plné kompetentnosti v rozhodování a součinnosti se všemi dalšími společenskými organizacemi, které se na péči o dítě podílejí. Naprosto nezastupitelnou úlohu v poskytování této péče hraje vzdělaná dětská sestra s dostatečnými znalostmi problematiky péče o dítě ve všech věkových kategoriích. Taková sestra v primární péči se podílí na provádění preventivních i léčebných úkonů, ale zejména spolupracuje při hodnocení psychomotorického vývoje, dovedností dítěte, schopnosti komunikace nejen dítěte, ale i matky a celé rodiny. Dětská sestra také často mnohem lépe dokáže odhadnout společenskou a hygienickou úroveň rodiny, schopnost matky správně se o dítě postarat, schopnost rodiny poskytnout dítěti jistoty, zázemí, citové vazby nezbytné pro jeho zdárný vývoj. V této problematice je dětská sestra často matce bližším rádcem než lékař a její výchovné a usměrňující působení významně pomáhá prosazovat zdravý způsob života a vhodné návyky v celé rodině.

•Úloha primární péče v pediatrii

Praktický lékař pro děti a dorost a dětská sestra ve spolupráci s ostatními odborníky (např. genetiky, laboratoří vrozených metabolických vad) odhalují vrozené vady a dispozice, ovlivňují životní styl, stravovací návyky, přístup ke zlozvykům apod. svým působením na rodinu (především na matku dítěte). Podporují pozitivní postoje rodiny k dítěti, okolí a společnosti. Podílejí se na systému sledování životního prostředí a jeho působení na nejmladší populaci (ve spolupráci s hygienickou službou). Včas a účinně léčí zjištěné choroby a vývojové vady, pomáhají rodině (v součinnosti s orgány sociální péče, výchovnými školskými institucemi) zabezpečit další přiměřený vývoj nejen dětí zdravých, ale i dětí handicapovaných. V případech možného ohrožení vývoje, zdraví nebo i života dítěte při selhání funkce rodiny (ve spolupráci s orgány sociální péče, což je zejména odbor sociálně-právní ochrany dítěte = OSPOD a místně příslušný soud) pomáhá dítěti zajistit náhradní rodinou péči.

1.3.2Lůžková péče

Na primární péči navazuje pracoviště nemocniční lůžkové péče, a to v případě nutnosti řešit závažné stavy ohrožení zdraví či života dítěte. Tato péče je poskytována v lůžkových zařízeních – dětských odděleních nemocnic, popřípadě v návaznosti i ve specializovaných odborných centrech velkých a fakultních nemocnic. Příkladem takových center jsou dětské kardiocentrum či klinika dětské onkologie, klinika dětské neurologie, transplantační centra a mnohá další. Pro dlouhodobou léčbu, rekonvalescenci a rehabilitaci jsou určeny specializované lázeňské léčebny, odborné léčebné ústavy, ozdravovny. Samostatnou problematikou pak jsou zvláštní zdravotnická zařízení.

Dětské oddělení jako lůžkové zařízení nemocnice zajišťuje diagnostickou a léčebnou péči při hospitalizaci, tj. při pobytu na lůžku po přijetí dítěte-pacienta. Poskytuje péči těm dětským pacientům, jejichž závažná onemocnění nebo obtížnost vyšetření a diagnostiky vyžadují péči na lůžku. Navazuje tak přímo na ambulantní péči, kterou doplňuje a rozšiřuje. Na dětských odděleních nemocnic se mohou vyšetřovat a léčit děti a adolescenti do 19 let věku. Dětská oddělení využívají konziliárních (poradních) služeb všech specialistů a odborníků dalších oborů zastoupených v nemocnici (ušní-nosní-krční, oční, chirurgické, nervové atd.).

Hospitalizace dítěte je ovšem vážným zásahem do jeho života, do přirozeného prostředí rodiny, kde se až dosud pohybovalo, které znalo a jemuž důvěřovalo, kde nacházelo oporu, pomoc a pochopení. Adaptace dítěte na nemocniční prostředí je obtížná (zvláště u nejmenších dětí), často sama o sobě traumatizující dětskou psychiku. Pokud již je hospitalizace nezbytná, pak je vhodné prostředí co nejvíce přiblížit přirozenému prostředí rodiny (včetně přítomnosti členů rodiny, nejčastěji matky, u nemocného). U dítěte do 6 let věku je hrazen pobyt doprovázející osoby ze zdravotního pojištění. Snažíme se přizpůsobit denní režim i prostory co nejvíce dětským potřebám (herny, přiměřený kontakt s ostatními dětmi, zkušený a vyškolený zdravotnický personál, pedagogičtí pracovníci…). Tyto zásady byly přesně formulovány a schváleny na 1. evropské konferenci o hospitalizovaných dětech v květnu 1988 jako Charta práv hospitalizovaných dětí (viz následující strana).

Další lůžková zařízení v péči o děti

Odborné léčebné ústavy poskytují odborné specializované služby pacientům v přísných indikacích. Navazují na péči nemocniční, většinou již po stanovení diagnózy, kdy pacient vyžaduje péči specialistů (dětské psychiatrické léčebny, léčebny tuberkulózy a respiračních nemocí apod.).

Dětské lázeňské léčebny jsou určeny k rehabilitaci a rekonvalescenci dětí po proběhlých těžkých onemocněních, operacích či úrazech.

Ozdravovny pro dlouhodobé pobyty dětí chronicky nemocných, oslabených, neprospívajících nebo dětí z oblastí se špatným životním prostředím.

Zvláštní zdravotnická zařízení: kojenecké ústavy a dětské domovy poskytují péči dětem biologicky či sociálně osiřelým, pro které se nepodařilo zajistit náhradní rodinnou péči (adopce, pěstounská péče, skupinová pěstounská péče v SOS dětských vesničkách – viz kap. 2 Rodina); dětské stacionáře jsou určeny dětem poškozeným, o něž se rodina nedokáže nebo nechce postarat, nebo dětem vyžadujícím denní či týdenní specializovanou (většinou rehabilitační) péči; v jeslích se pečuje většinou o zdravé děti zaměstnaných rodičů, kteří z pracovních, studijních či jiných důvodů nečerpají státem garantovanou mateřskou dovolenou.

Charta práv hospitalizovaných dětí

1.Děti mají být přijímány do nemocnice pouze tehdy, jestliže péče, kterou vyžadují, jim nemůže být stejně dobře poskytnuta doma nebo při denní hospitalizaci.

2.Děti v nemocnici mají vždy právo mít u sebe své rodiče nebo jejich zástupce.

3.Ubytování by mělo být nabídnuto všem rodičům, kteří by měli být podporováni v tom, aby zůstali. Pro rodiče by to nemělo být finanční zátěží a neměli by trpět ztrátou výdělku. Aby se mohli podílet na péči o své dítě, měli by být rodiče trvale informováni o chodu oddělení a měla by být podporována jejich aktivní účast.

4.Děti a rodiče mají právo být informováni způsobem odpovídajícím jejich věku a úrovni chápání. Měla by být učiněna opatření ke zmírnění fyzického a emočního stresu.

5.Děti i rodiče mají právo na informovanou účast ve všech rozhodnutích týkajících se péče o ně. Každé dítě má být chráněno před zbytečnou léčbou a výzkumem.

6.Děti mají být ošetřovány spolu s dětmi, se kterými mají stejné vývojové potřeby, a nemají být přijímány na oddělení dospělých. Pro návštěvníky dětských oddělení by neměla platit žádná omezení, pokud jde o věk.

7.Děti mají mít veškeré podmínky ke hrám a odpočinku a vyučování vhodnému pro jejich věk a stav a mají být v účelném, nábytkem vybaveném a stimulujícím prostředí, které má být vybaveno v souladu s jejich potřebami.

8.O děti má pečovat personál, jemuž vzdělání a zkušenost umožňují reagovat na fyzické, emoční a vývojové potřeby dětí a jejich rodin.

9.Kontinuita péče by měla být zajišťována týmem pečujícím o děti.

10.S dětmi má být zacházeno s taktem a pochopením a jejich soukromí má být vždy respektováno.

1.3.3Vývoj preventivního zaměření pediatrie

Hlavním úkolem pediatrie v komplexní celospolečenské péči o dítě je tedy primární péče. Tento úkol formoval vývoj a zaměření pediatrie jako oboru. Postupným vývojem se do popředí zájmu dostává stále více preventivní zaměření této péče. Vedle diagnostiky a léčby nemocí a vad se objevují stále nové poznatky o příčinách a mechanismech vzniku nemocí, ale i o možnostech předcházet těmto chorobám a stavům.

Pediatrie se zaměřuje na společenské postavení dětí ve vztahu k rodině, škole, společnosti. Zvláště si všímá dětí ohrožených, které z důvodu jakéhokoli handicapu vyžadují zvláštní pomoc společnosti. Takovouto pomoc potřebují vedle dětí chronicky nemocných i děti postižené, opuštěné, děti z neúplných rodin nebo jinak ohrožené – např. týrané a zneužívané. Je samozřejmé, že pediatrie vede celospolečenskou snahu takové situace ve společnosti co nejvíce omezit, což vyústilo do vzniku samostatného podoboru – sociální pediatrie.

Potřeba a důležitost pediatrické péče, zejména v linii prvního kontaktu v primární péči, vyplývá i ze znalostí vývoje obyvatelstva. Proto je třeba se seznámit se sledovanými demografickými ukazateli a jejich vývojem.

1.4Základní demografické údaje

Sledování základních údajů demografického vývoje, ale i dalších ukazatelů zdravotní péče a zdravotního stavu obyvatelstva probíhá již řadu let, u některých údajů lze hovořit o staletích. Posledních několik desetiletí je velkou snahou celosvětově působících organizací co možná nejvíce sjednotit pojetí sledovaných dat. Těmto snahám vévodí Organizace spojených národů (OSN) a Světová zdravotnická organizace (SZO). Proto jsou vydávána doporučení k používání jednotlivých definic pro srovnatelnost údajů v mezinárodním měřítku. V České republice je hlavním orgánem sběru dat Český statistický úřad a pro potřeby zdravotnictví byl v roce 1960 zřízen Ústav zdravotnické statistiky. Ten byl v roce 1992 transformován a získal nový statut i název – Ústav zdravotnických informací a statistiky České republiky (ÚZIS). Každoročně je vydávána ročenka, která obsahuje všechna základní data v takovém složení, že navazují na ročenky z předchozích let. Jsou tak k dispozici celé časové řady, které umožňují sledovat vývojové trendy a stanovit prognózy (předpovědi a odhady) do budoucnosti.

Základními demografickými údaji jsou data o obyvatelstvu – o jeho počtu, věkovém složení, přirozeném přírůstku či úbytku, úmrtnosti, nemocnosti, střední délce života atd.

Pro potřeby další výuky si uvedeme jen některé důležité demografické parametry a definice:

•počet obyvatel v ČR v roce 2013 – 10 510 tisíc,

•poměr muži : ženy – 48,6 : 51,4,

•natalita – počet živě narozených dětí na 1000 obyvatel,

•přirozený přírůstek obyvatel – přírůstek počtu na 1000 obyvatel (negativní hodnota ukazatele vypovídá o úbytku obyvatelstva),

•úmrtnost – počet zemřelých osob na 1000 obyvatel,

•novorozenecká úmrtnost – počet dětí zemřelých do 28. dne věku na 1000 živě narozených dětí,

•užší (časná) novorozenecká úmrtnost – počet dětí zemřelých do 7. dne věku na 1000 živě narozených dětí,

•kojenecká úmrtnost – počet dětí zemřelých do 1 roku věku na 1000 živě narozených dětí.

Dalšími sledovanými demografickými údaji jsou například:

•složení obyvatelstva podle věkových skupin – předproduktivní věk (0–14 let), produktivní věk (15–65 let) a poproduktivní věk (65+),

•index stáří – poměr mezi obyvatelstvem v poproduktivním a předproduktivním věku,

•střední délka života – průměrná naděje dítěte při narození, jakého věku se dožije,

•sňatečnost – počet sňatků na 1000 obyvatel,

•rozvodovost – počet rozvodů na 1000 obyvatel.

Z těchto demografických údajů lze soudit na stav a složení populace, ale nepřímo i na zdravotní stav společnosti a životní úroveň národa. Mezinárodně jsou nejvíce sledovány zejména údaje o kojenecké úmrtnosti – tedy počet zemřelých dětí do 1 roku věku, vztaženo na 1000 živě narozených dětí. Tento údaj je hodnocen jako ukazatel společenské, ekonomické, zdravotní, ale i kulturní úrovně dané společnosti. Kojenecká úmrtnost (KÚ) je jedním z nejdéle sledovaných parametrů a z dostupných pramenů lze sledovat vývoj v jednotlivých oblastech a časových obdobích. V našich zemích lze sledovat příznivý vývoj poklesu kojenecké úmrtnosti. Ve dvacátých letech 20. století umíralo až 240 dětí z 1000 živě narozených! Ovšem už ve čtyřicátých letech to bylo jen 100 dětí. Další výrazný pokles byl zaznamenán po druhé světové válce, kdy plynule klesala kojenecká úmrtnost až do roku 1965 k hodnotám kolem 25 ‰. Další sestup křivky byl již pozvolný – viz graf vývoje kojenecké úmrtnosti v letech 1920–2013 na obrázku 1. V posledních několika letech dosahují hodnoty KÚ v České republice již pod 3 ‰, a jsou tedy srovnatelné s nejvyspělejšími zeměmi světa (skandinávské země, Japonsko, státy západní Evropy). Novorozenecká úmrtnost (bez započítání úmrtí z důvodu vrozených vývojových vad) poklesla v České republice v roce 2014 na 1,0 ‰, což nás rovněž řadí mezi světovou elitu.

Obr. 1 Graf vývoje úmrtnosti dětí ve věku do 1 roku v letech 1960–2015

•Poznámky rozšiřující výklad vyučujícího

OTÁZKY A CVIČENÍ

1.Kdo poskytuje základní zdravotní péči dítěti?

2.Vysvětlete pojem primární péče.

3.O čem vypovídají demografické údaje?

4.Které základní demografické údaje znáte?

5.Definujte kojeneckou a novorozeneckou úmrtnost.

Table of Contents

1 Úvod do pediatrie

1.1 Historie dětského lékařství a ošetřovatelství

1.2 Pediatrie a její podíl na celospolečenské péči o dítě

1.2.1 Péče o zdraví

1.2.2 Zdraví a nemoc

1.2.3 Zdravý vývoj jedince

1.3 Současný systém péče o dítě

1.3.1 Ambulantní primární péče

1.3.2 Lůžková péče

1.3.3 Vývoj preventivního zaměření pediatrie

1.4 Základní demografické údaje

2 Rodina

3 Růst a vývoj zdravého dítěte

3.2 Charakteristika jednotlivých období

3.3 Denní režim dítěte

3.4 Hygiena dítěte

3.5 Úrazy a otravy v dětském věku

4 Výživa zdravého dítěte

4.1 Základní složky výživy

4.2 Další složky výživy

4.3 Výživa novorozence a kojence

5 Vývoj imunity u dětí

5.2 Imunita plodu a novorozence

5.3 Očkování

5.4 Prevence

6 Základy klinické genetiky

6.3 Typy dědičnosti

6.5 Prenatální diagnostika a genetické poradenství

7 Vyšetření dítěte

7.1 Anamnéza dětského pacienta

7.2 Objektivní vyšetření dítěte

8 Farmakologie dětského věku

9 Neonatologie

9.2 Zralý fyziologický novorozenec

9.7 Žloutenky novorozeneckého věku

9.9 Infekce novorozence

10 Novorozenec s nízkou porodní hmotností

10.1 Nedonošené dítě

10.2 Péče o nezralé dítě

11 Nemoci dýchací soustavy

11.1 Anatomie

11.3 Anatomické a fyziologické odlišnosti v dětském věku

11.4 Příznaky nemocí dýchací soustavy

11.5 Vyšetřovací metody

11.6 Vrozené vývojové vady

11.7 Zánětlivá onemocnění dýchacího systému

11.9 Tuberkulóza

11.10 Geneticky podmíněné nemoci dýchacího systému

12 Nemoci trávicího ústrojí u dětí

12.3 Příznaky poruch trávicího ústrojí

12.4 Vyšetřovací metody

12.5 Vrozené vývojové vady

12.6 Onemocnění trávicího ústrojí

12.7 Onemocnění jater, žlučníku a pankreatu

13 Nemoci srdce a cév

13.2 Vyšetřovací metody

13.3 Srdeční vady (vrozené vývojové vady srdce)

13.4 Poruchy srdečního rytmu – arytmie

13.5 Onemocnění srdce

14 Nemoci krve v dětském věku

14.1 Anatomie a fyziologie

14.2 Vyšetřovací metody

14.3 Choroby krve

15 Dětská onkologie

15.2 Nejčastější nádory dětského věku

16 Nemoci ledvin a močových cest u dětí

16.1 Anatomie

16.4 Vyšetřovací metody

16.5 Vrozené vývojové vady ledvin a močových cest

16.6 Nemoci močového ústrojí

17 Nemoci žláz s vnitřní sekrecí v dětském věku (endokrinologie)

17.1 Poruchy růstu

17.2 Poruchy puberty

17.3 Podvěsek mozkový (hypofýza)

17.4 Štítná žláza (glandula thyreoidea)

17.5 Nadledviny (glandulae suprarenales)

17.6 Pohlavní žlázy (gonády)

17.7 Diabetes mellitus

18 Imunoalterační choroby v dětském věku

18.1 Složky imunitního systému a fyziologické imunitní reakce

18.3 Imunodeficientní stavy

18.4 Alergická onemocnění (choroby z přecitlivělosti)

18.5 Autoimunitní choroby

19 Nemoci centrálního nervového systému v dětském věku

19.2 Vyšetřovací metody

19.3 Příznaky nemocí CNS

19.5 Onemocnění CNS

20 Infekční nemoci dětského věku

20.2 Virové hepatitidy

20.6 Exantémové choroby v dětském věku

20.8 Parazitární onemocnění

21 Oční nemoci v dětském věku

21.2 Vyšetření očí a zraku

21.4 Oční nemoci

22 Nemoci ušní, nosní, krční v dětském věku

22.1 Vyšetřovací metody

22.3 Dětská ušní onemocnění

23 Kožní nemoci v dětském věku

23.2 Dětské kožní choroby

23.3 Kožní infekce

24 Poruchy vnitřního prostředí

24.1 Vodní hospodářství

24.2 Minerálové hospodářství

24.3 Acidobazická rovnováha a nárazníkový systém

25 Stavy ohrožující život a kardiopulmonální resuscitace

25.1 Akutní stavy dušnosti

25.2 Život ohrožující úrazy a otravy v dětském věku

25.5 Neodkladná kardiopulmonální resuscitace