Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

PhDr. Jarmila Kelnarová, PhD.,

a kolektiv

Ošetřovatelství pro střední zdravotnické školy 2. ročník – 2. díl

2., přepracované a doplněné vydání

Hlavní autorka a editorka: PhDr. Jarmila Kelnarová, PhD.

Autorský kolektiv: Mgr. Babáková Dominika, Mgr. Cahová Martina, PhDr. Číková Zuzana, Mgr. Hauserová Dana, PhDr. Kelnarová Jarmila, PhD., Mgr. Kovářová Zdeňka, Mgr. Křesťanová Iva, Mgr. Svobodová Kateřina, PhDr. Toufarová Jana, Mgr. Váňová Jana, Mgr. Vojkovská Gabriela, Mgr. Voráčová Petra

Recenzentka: PhDr. Jana Uhrová

© Grada Publishing, a.s., 2016

Cover Photo © fotobanka allphoto, 2016

Obrázky 21, 39, 40, 41, 45–48 podle předloh autorek nakreslila Miloslava Krédlová.

Obrázky a fotografie 15–18, 43, 44, 50–53, P4, P7, P9, P10, P12–P15 Petr Žalmánek,

14 a 49 Mgr. Petr Přikryl,

1–3, 19, 20, 22, 23, 31–35, 42, 43, P1–P3, P5, P6, P8 Mgr. Jana Váňová,

4–13, 24–30, 36–38 a P11 PhDr. Jana Toufarová.

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, Praha 7

jako svou 6359. publikaci

Odpovědná redaktorka Mgr. Ivana Podmolíková

Sazba a zlom Karel Mikula

Počet stran 256 + 4 strany barevné přílohy

1. vydání, Praha 2016

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

Poděkování za pomoc a kompletaci textu patří Mgr. Janě Váňové.

Názvy produktů, firem apod. použité v této knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

Postupy a příklady v této knize, rovněž tak informace o lécích, jejich formách, dávkování a aplikaci jsou sestaveny s nejlepším vědomím autorů. Z jejich praktického uplatnění však pro autory ani pro nakladatelství nevyplývají žádné právní důsledky.

ISBN 978-80-271-9422-3 (ePub)

ISBN 978-80-271-9421-6 (pdf)

ISBN 978-80-247-5330-0 (print)

Úvod

Milí žáci,

dostáváte do rukou 2. díl učebnice ošetřovatelství, která je velmi zásadní pro přípravu pro vaše budoucí povolání.

Obsahuje teoretický výklad k tématům infuze, transfuze, odběry biologického materiálu, převazy, endoskopie, punkce a rehabilitační ošetřovatelství. Jde o velmi důležité a závažné výkony, jež budete provádět u komplexní ošetřovatelské péče o nemocné. Pracovat musíte pečlivě a zodpovědně, aby nedošlo k poškození zdraví pacientů a aby bylo z vaší práce patrné, že postupujete profesionálně.

Učebnice je určena pro 2. ročník a vychází ze schválených Rámcově vzdělávacích programů – dokumentu MŠMT – a z nového Školního vzdělávacího programu. Jednotlivé kapitoly byly připraveny tak, aby učivo na sebe logicky navazovalo. Kapitoly jsou doplněny o nejnovější informace od zdravotníků-profesionálů ze zdravotnických zařízení a z nejnovější literatury a jsou také obohaceny fotografiemi.

Odborné učitelky vás budou připravovat na budoucí povolání, budou vám oporou a pomohou vám zvládnout vědomosti, praktické dovednosti i návyky, které využijete ve své profesi zdravotnického pracovníka.

Přeji vám i nemocným lidem, aby se pro vás povolání stalo posláním, abyste pracovali s radostí, a stali se tak profesionály nejen po stránce odborné, ale i lidské.

Jarmila Kelnarová

1Infuze

Cíl

Po prostudování této kapitoly žák:

■Vyjmenuje základní rozdělení tělesných tekutin.

■Vysvětlí pojem infuzní terapie.

■Definuje důvody aplikace infuzí.

■Vysvětlí a definuje centrální žilní přístup.

■Vymezí důvody zavedení centrálního žilního přístupu.

■Připraví pomůcky k zavedení centrálního žilního přístupu.

■Prakticky demonstruje asistenci lékaři při tomto výkonu.

■Popíše komplikace spojené se zavedením centrálního žilního přístupu.

■Objasní důvody zavedení periferní žilní kanyly.

■Vyjmenuje vhodná místa pro zavedení periferní žilní kanyly.

■Připraví pomůcky k venepunkci.

■Objasní komplikace u periferní žilní kanylace.

■Vyjmenuje zásady postupu aplikace infuzí.

■Zvládá přípravu infuze.

■Rozpozná komplikace aplikace infuzí.

1.1Tělní tekutiny

Homeostáza

Základem fyziologické existence organismu je stálost složení vnitřního prostředí, která je nezbytná pro udržení činnosti všech buněk v těle.

Homeostáza je funkční dynamická rovnováha složení vnitřního prostředí organismu. Vyjadřuje relativní stálost vnitřního prostředí i mechanismy, které tuto stálost zajišťují.

Tělní tekutiny

Voda je hlavní složkou vnitřního prostředí organismu. Množství vody v těle závisí na věku, hmotnosti a pohlaví jedince a individuálně kolísá podle příjmu a výdeje.

Celková tělesná voda (CTV) u dospělého muže činí asi 60 % tělesné hmotnosti, u ženy 50 %. U dětí je podíl CTV na jejich tělesné hmotnosti vyšší, u novorozence cca 70 %.

Voda je v organismu uložena mimo buňky (tzv. mimobuněčná voda), s rozpuštěnými látkami tvoří extracelulární tekutinu (ECT). Dále se voda nachází v buňkách (tzv. buněčná voda), s rozpuštěnými koloidy a krystaloidy tvoří intracelulární tekutinu (ICT). Na ECT připadá u dospělého muže 20 % tělesné hmotnosti a na ICT 40 % tělesné hmotnosti (obr. 1).

Obr. 1 Rozdělení tělesných tekutin

Základní elektrolyty krevní plazmy

Jde o anorganické látky v krevní plazmě. Jsou významné svými fyzikálně-chemickými vlastnostmi.

Sodík (Na)

Hlavní kationt mimobuněčné tekutiny.

Je odpovědný za celkový obsah vody v těle a spolu s draslíkem reguluje rovnováhu tělesných tekutin v těle. Účastní se regulace nervové a svalové činnosti (na principu tzv. sodíkové pumpy).

Draslík (K)

Většina draslíku je obsažena v nitrobuněčné tekutině, a to v cytoplazmě buňky, nervů, svalů.

Slouží k udržování rovnováhy elektrolytů v buňkách (tkáních), vyrovnává nadměrný příjem Na. Podílí se na regulaci krevního tlaku.

Krevní hladina je řízena hormonálně, může vést až k selhání srdce (potlačuje stahy srdečního svalu), dále např. k ochrnutí, zpomalení tepu.

Chloridy (Cl)

Vyskytují se spolu s K a Na, tj. regulují tělesnou rovnováhu tekutin a elektrolytů.

Nejvyšší koncentrace Cl je v trávicích žaludečních šťávách a v mozkomíšní tekutině.

Zdroj: NaCl je přijímaný s potravou, nedostatek je velmi vzácný.

Bikarbonáty (HCO_3)

Bikarbonát = název užívaný pro hydrogenuhličitan.

Jeden z pufrů (nárazníků) lidského organismu, který je součástí acidobazické rovnováhy – jedná se o systém tvořený buňkou a kyselinou uhličitou, jež odpovídá množství oxidu uhličitého v krvi. Tento systém je napojen na plíce (vydechují oxid uhličitý) a ledviny (zadržují bikarbonát) a ke své značné kapacitě tvoří nejdůležitější pufrovací systém.

Pohyb tělesných tekutin a elektrolytů v organismu

■difuze – druh pasivního transportu, umožňuje náhodný pohyb molekul z jednoho místa na druhé podle koncentračního spádu (gradientu), tj. z místa vyšší koncentrace do místa s nižší koncentrací

■osmóza – samovolné pronikání molekul z méně koncentrovaného roztoku do roztoku koncentrovanějšího skrze polopropustnou membránu (blánu), která nepropouští rozpuštěné látky, výsledným stavem je dosažení stejné osmotické aktivity na obou stranách membrány

■aktivní transport – látky přecházejí membránami buněk z méně koncentrovaného do koncentrovanějšího roztoku – během transportu spotřebují metabolickou energii, např. sodíkovo-draslíková pumpa

Osmolalita

Hodnota osmolality je základní kvalitou tělesné vody. Pro udržování objemu jednotlivých prostorů a funkci enzymů je nutná stálá koncentrace rozpuštěných látek. Množství částic v roztoku je hodnota osmolality. Osmolalita je schopnost prostoru „přisávat“ vodu přes membránu.

Normální osmolalita se pohybuje v rozmezí 280–295 mmol částic/kg roztoku. Hlavním faktorem ovlivňujícím osmolalitu ECT je koncentrace Na.

Osmolalita infuzních roztoků – možnosti aplikace

■periferní žilní vstup – osmolalita do 900 mosmol/l, u dětí se doporučuje 600 mosmol/l

■centrální vstup – osmolalita nad 900 mosmol/l

Faktory ovlivňující rovnováhu tělních tekutin a elektrolytů

■věk – požadavky na příjem tekutin jsou různé v závislosti na věku

■teplota prostředí – nadměrné teplo stimuluje sympatikus a způsobuje pocení, dochází ke ztrátě NaCl i tekutin

■strava – pokud je příjem potravy nedostatečný, tělo začíná čerpat bílkovinné zásoby, tím se snižuje hladina albuminu v séru → vznik otoku

■stres – zvyšuje buněčný metabolismus, koncentraci glukózy v krvi a ve svalech → retence sodíku a vody; zvýšená tvorba antidiuretického hormonu (snížení tvorby moči) → celková odpověď organismu je zvýšení objemu krve

■nemoc – rozsáhlé chirurgické zákroky (stresová odpověď), ztráty tekutin a elektrolytů (např. popáleniny), onemocnění srdce a ledvin

Poruchy rovnováhy tekutin

Dehydratace (hypovolemie)

Příznaky: oschlý jazyk, suchost sliznic, suché rty, snížený kožní turgor, zmatenost, apatie.

Dělí se podle toho, jaký je při ztrátě podíl vody a sodíku (Na):

■ztráty vody (vzestup osmotického tlaku = hypertonická dehydratace) – žíznění, diabetes insipidus

■ztráty vody a Na (bez osmotických změn = izotonická dehydratace) – zvracení, průjmy, popáleniny

■ztráty Na (pokles osmotického tlaku, zmnožení intracelulární tekutiny = hypotonická dehydratace) – poruchy resorpce Na v ledvinách

Hyperhydratace (hypervolemie)

Příznaky: Hromadění tekutiny, z čehož rezultuje při postižení izolovaného orgánu edém či při hromadění v dutých orgánech a tělních dutinách hydrops, při hromadění v řídkém podkožním pojivu anasarka; dále bývá zvracení, průjmy, až kóma.

Větší stupeň hyperhydratace provází transudace (hromadění tekutiny v serózních dutinách – hydrothorax, hydroperikard, ascites).

Rozdělení

■hypotonická – ztráty Na a nadměrný přívod vody (tzv. „otrava vodou“) v tropech nebo horkých provozech

■izotonická – nadměrná infuze izotonického roztoku, poruchy funkce ledvin

Poruchy distribuce elektrolytů

■hypokalemie (snížená hladina draslíku) – vzniká nejčastěji při průjmech, zvracení, pyelonefritidách, metabolické alkalóze; příznaky: svalová slabost

■hyperkalemie (zvýšená hladina draslíku) – vzniká nejčastěji při nedostatečné činnosti ledvin, zvýšeném rozpadu krevních buněk, nedostatku aldosteronu (Addisonova nemoc), těžké acidóze; příznaky: svalová slabost, arytmie, až zástava srdce

■hyponatremie (snížená hladina sodíku) – při nadměrném přívodu vody, zvýšených ztrátách Na

■hypernatremie (zvýšená hladina sodíku) – při nedostatku vody, zvýšeném příjmu Na nebo sníženém vylučování Na (Connův syndrom, Cushingův syndrom)

■hypokalcemie (snížená hladina vápníku) – při snížené činnosti příštítných tělísek (hypoparatyreóza), nedostatku vitaminu D

■hyperkalcemie (zvýšená hladina vápníku) – při zvýšené činnosti příštítných tělísek (hyperparatyreóza)

■hypomagnezie (snížená hladina hořčíku) – při nedostatku magnézia v potravě a při hyperparatyreóze

■hypermagnezie (zvýšená hladina hořčíku) – vzniká při selhání ledvin a při hypoparatyreóze

■hypofosfatemie (snížená hladina fosforu) – při poruše resorpce, hypovitaminóze D, hyperparatyreóze

■hyperfosfatemie (zvýšená hladina fosforu) – při nadbytečném přívodu fosforu, hypoparatyreóze, předávkování vitaminem D, u hojení rozsáhlých fraktur

■hypochloremie (snížená hladina chloru) – při hypotonické dehydrataci a hyperhydrataci

■hyperchloremie (zvýšená hladina chloru) – při hypertonické dehydrataci a hyperhydrataci

Poruchy acidobazické rovnováhy

pH krve 7,36–7,44 (pH ↓ acidóza, pH ↑ alkalóza).

Acidóza

Proces vedoucí k poklesu pH krve.

Metabolická acidóza

Příčiny: renální selhání, diabetes mellitus (diabetická ketoacidóza), hladovění, těžké průjmy.

Příznaky: dušnost, Kussmaulovo dýchání, alterace psychického stavu, kóma.

Respirační acidóza

Převaha tvorby CO_2 nad jeho vylučováním.

Příčiny: ztížené vydechování, obstrukce (bronchitida, nádor, astma, zánět), extrapulmonální poškození (pneumothorax).

Příznaky: dušnost, tachypnoe, cyanóza, slabost, malátnost.

Alkalóza

Proces vedoucí ke vzestupu pH krve.

Metabolická alkalóza

Příčiny: ztráta silných kyselin (zvracení, odsávání žaludečního obsahu), léčba diuretiky.

Příznaky: zvracení, tachykardie, poruchy srdečního rytmu, zmatenost.

Respirační alkalóza

Příčiny: nadbytečné vydechování CO_2 při hyperventilaci – hysterický záchvat.

Příznaky: parestezie, pocení, závratě, strach, tachykardie.

1.2Infuzní terapie

Infuze je neoddělitelná a často podstatná složka léčby nemocných, u nichž je perorální a enterální výživa nedostatečná. Infuzní terapie je vpravení většího množství tekutiny do organismu parenterálním přístupem.

1.2.1Účel infuzní terapie

■diagnostický – infuzní roztok je nosičem diagnostické látky, pomocí které lze vyšetřit konkrétní orgán

■léčebný (terapeutický) – viz kap. 1.2.2

1.2.2Indikace infuzní terapie

■udržení nebo vyrovnání vodní a elektrolytové rovnováhy

■zajištění energetických potřeb organismu

■úprava acidobazické rovnováhy

■doplnění objemu krve

■vyvolání osmotické diurézy

■použití infuze jako nosiče léků

■léčebné roztoky, např. antibiotika, paracetamol

■zabezpečení dodávky iontů a léků rozpustných ve vodě

1.2.3Infuzní roztoky

Krystaloidní roztoky

Nízkomolekulární – rychle zásobují organismus vodou a elektrolyty, vydrží krátkou dobu v cévním řečišti:

■izotonické roztoky – mají stejné množství iontů jako plazma – mají stejný osmotický tlak

■hypotonické roztoky – obsahují méně iontů než plazma

■hypertonické roztoky – jsou koncentrovanější než plazma

Koloidní roztoky

Vysokomolekulární, vydrží dlouho v cévním řečišti.

1.2.4Druhy infuzních roztoků

Slouží k udržení nebo vyrovnání vodní a elektrolytové rovnováhy (tab. 1):

■roztoky obsahující různé koncentrace iontů Na, K, Ca, Mg, Cl, laktátu, acetátu a nízké koncentrace glukózy a fruktózy

■potřebné množství a složení roztoku odpovídá potřebám organismu

■aplikace dále podle hladiny iontů v krvi

Tab. 1 Infuzní roztoky k udržení nebo vyrovnání vodní a elektrolytové rovnováhy

Označení roztoku

Název

Složení

Druh

Indikace

F 1/1

FR

0,9% NaCl (fyziologický roztok –

natrii chloridum)

9 g NaCl na 1000 ml vody pro injekce

izotonický

dehydratace

F 1/2

fyziologický roztok

poloviční

při velikosti 500 ml:

250 ml F 1/1

+ 250 ml 5% glukóza

hypotonický

dehydratace,

lehká

metabolická acidóza

nejčastěji u dětí

Plasmalyte

Plasmalyte roztok

Na+ K+ Mg++ acetát, glukonát

+ voda pro injekce + hydroxid sodný (k úpravě pH)

izotonický

dehydratace,

lehká

metabolická acidóza

Plasmalyte roztok

s glukózou 5%

Plasmalyte roztok

s glukózou 5%

Plasmalyte

roztok

s glukózou 5%

hypertonický

dodání

energie, ztráta objemu

tekutin, lehká metabolická acidóza

G5

5% glukóza

1000 ml roztoku obsahuje 50 g glukózy

izotonický

dehydratace,

nosič léků

G10

10% glukóza

1000 ml roztoku obsahuje 100 g glukózy

izotonický

dodání

energie

R 1/1

Ringerův roztok

NaCl, KCl, CaCl_2 + 1000 ml vody pro injekce

izotonický

dehydratace

RL 1/1

Ringer-laktát

NaCl, KCl, CaCl_2, laktát

+ 1000 ml vody pro injekce

izotonický

metabolická acidóza,

dehydratace

Ringerfundin

Ringerfundin

NaCl, KCl, Mg++, CaCl_2, acetát, malát + voda pro injekce

izotonický

izotonická dehydratace,

brání vývoji metabolické acidózy

H 1/1

Hartmannův roztok

NaCl, KCl, CaCl_2, Na-laktát + 1000 ml vody pro injekce

izotonický

metabolická acidóza,

dehydratace

D 1/1

Darrowův roztok

NaCl, KCl,

Na-laktát

+ 1000 ml vody pro injekce

hypertonický

hypokalemie

Zajištění energetických potřeb organismu (tab. 2)

■roztoky základních živin – cukry (sacharidy), bílkoviny (proteiny – aminokyseliny), tuky (lipidy)

Tab. 2 Infuzní roztoky pro doplnění energetických potřeb organismu

Cukry

Označení roztoku

Název

Složení

Druh

Indikace

G10

10%

glukóza

1000 ml roztoku obsahuje 100 g glukózy

izotonický

dodání energie, aplikace do periferního žilního vstupu, aplikace inzulinu HMR

G20

20%

glukóza

1000 ml roztoku obsahuje 200 g glukózy

hypertonický

dodání energie,

aplikace do centrálního žilního vstupu, aplikace inzulinu HMR

G40

40%

glukóza

1000 ml roztoku obsahuje 400 g glukózy

hypertonický

hypoglykemie

Bílkoviny

Označení roztoku

Název

Složení

Druh

Indikace

Nutramin U

Nutramin U

aminokyseliny

koloidní

jaterní selhání,

chronická hepatitida,

akutní

pankreatitida

Nutramin U

Nutramin U

aminokyseliny

koloidní

akutní a chronické selhání ledvin

Nutramin VLI

Nutramin VLI

aminokyseliny

valin

leucin

izoleucin

koloidní

akutní

pankreatitida,

akutní a

chronické

selhání ledvin,

jaterní selhání,

septické stavy

Nutramin neo 4%, 8%

Nutramin neo 4%, 8%

aminokyseliny

koloidní

selhání ledvin

Nutramin neo SX

Nutramin neo SX

aminokyseliny

+ sorbitol, xylit

koloidní

nedostatek bílkovin

Tuky

Označení roztoku

Název

Složení

Druh

Indikace

Intralipid 20%

Intralipid

emulze lipidů

koloidní

dodání energie + esenciální mastné kyseliny

Lipofundin

10%, 20%

Lipofundin

emulze lipidů

koloidní

dodání energie + esenciální mastné kyseliny

■další zástupci infuzních roztoků

–bílkoviny:

• Neonutrin Hepa 5,5% – onemocnění jater

• Neonutrin Nefro – onemocnění ledvin

• Neonutrin U

• Dipeptiven 20%

–tuky:

• Structolipid 20%

• Clin Oleic

Systém all in one (tab. 3)

Optimální způsob vyvážené parenterální výživy (všechny složky výživy smíchány v jednom vaku) (obr. 2).

Obr. 2 Systém all in one

Vaky jsou připravovány v přísně sterilních podmínkách na specializovaných pracovištích v laminárním boxu určeném pro tento účel nebo v lékárně.

Jsou většinou připravovány na 24 hodin.

Výhodou je snadná manipulace (snížení rizika komplikací).

Tab. 3 Příklady systému all in one

Označení roztoku

Počet komor

Indikace

Clinimix

dvoukomorový vak

jedna komora: aminokyseliny + elektrolyty

druhá komora: glukóza

+ kalcium

nedostatečná nebo kontraindikovaná perorální a enterální výživa,

přísun energie a esenciálních mastných kyselin,

aplikace do centrálního žilního vstupu

Nutriflex peri

dvoukomorový vak

nedostatečná nebo kontraindikovaná perorální a enterální výživa,

doplnění energie, aminokyselin a tekutin,

aplikace do periferního žilního vstupu

Nutriflex basal

dvoukomorový vak

nedostatečná nebo kontraindikovaná perorální a enterální výživa,

doplnění energie, aminokyselin a tekutin,

aplikace do centrálního žilního vstupu

Nutriflex lipid peri

tříkomorový vak

horní levá komora: glukóza

horní pravá komora: tuková emulze

dolní komora: aminokyseliny

nedostatečná nebo kontraindikovaná perorální a enterální výživa,

doplnění energie, aminokyselin, esenciálních mastných kyselin, elektrolytů a tekutin,

aplikace do periferního žilního vstupu

Nutriflex lipid plus

tříkomorový vak

aplikace do centrálního žilního vstupu

Aminomix 1

dvoukomorový vak

jedna komora: aminokyseliny

druhá komora: glukóza

+ elektrolyty

totální parenterální výživa – substituce tekutin a elektrolytů,

aplikace do centrálního žilního vstupu

Kabiven Peripheral

tříkomorový vak:

glukóza 11%

aminokyseliny a elektrolyty

tuková emulze

dospělí pacienti a děti starší 2 let

do periferního nebo centrálního žilního vstupu

Úprava acidobazické rovnováhy (tab. 4)

Při zajištění homeostázy je pH krve 7,36–7,44 (pH ↓ acidóza,

pH ↑ alkalóza).

Tab. 4 Infuzní roztoky na úpravu acidobazické rovnováhy

Označení roztoku

Název

Složení

Druh

Indikace

H 1/1

Hartmannův roztok

NaCl, KCl, CaCl_2,

Na-laktát

izotonický

metabolická acidóza

RL 1/1

Ringer-laktát

NaCl, KCl, CaCl_2

izotonický

metabolická acidóza

NaHCO_3 4,2%, 8,4%

natrium hydrogencarbonicum

NaHCO_3 4,2%, 8,4%

hypertonický

metabolická acidóza

NH_4Cl 5,35%

chlorid amonný 5,35%

NH_4Cl

hypertonický

metabolická alkalóza

Doplnění cirkulujícího oběhu

Koloidní roztoky

■Haemaccel 3,5% (mírný diuretický účinek, neovlivňuje koagulační systém)

■Gelofusine (náhrada objemu plazmy)

■Gelafundin (želatinový roztok)

■Haes 6%, 10% (hydroxyetylškrob – koloidní náhrada objemu plazmy)

■Elohöst 6% (vzestup krevního objemu a zrychlení krevního toku, pozor na přetížení oběhu nebo alergickou reakci)

■Voluven 6% (náhrada plazmy)

■Tetraspan 6%, 10% (náhrada objemu plazmy)

■Gelaspan 4% (plně plazma-adaptovaná 4% sukcinylovaná želatina – modifikovaná rozpustná želatina, náhrada objemu plazmy)

Vyvolání osmotické diurézy

Osmotická diuréza je zvýšené vylučování moči způsobené vysokým obsahem osmoticky aktivních látek.

Mannitol

Osmoticky aktivní infuzní roztok, po intravenózním podání působí přesun vody z extravaskulárního prostoru do cévního řečiště.

■indikace – oligurie, anurie, edémy mozku a míchy, nitrolební hypertenze, nitrooční hypertenze (např. u glaukomu)

■Mannitol 10% – aplikace do periferního nebo centrálního žilního vstupu

■Mannitol 20% – aplikace do centrálního žilního vstupu

Pokud dojde v infuzní láhvi během skladování ke vzniku krystalů, nejedná se o závadu přípravku (přesycený vodný roztok), roztok v infuzní láhvi je třeba zahřát ve vodní lázni na 60 °C. Po rozpuštění krystalů a vychladnutí na teplotu 37 °C lze čirý roztok aplikovat.

Použití infuze jako nosiče léků

Používají se F 1/1 a G5%.

Koncentráty iontů

Krystaloidní hypertonické roztoky

■NaCl 10% – úprava poruch sodíkové a chloridové rovnováhy (hyponatremie, hypochloremie, hyperhydratace)

■CaCl

■KCl 7,45%, KCl 10% – hypokalemie

■MgSO_4 10%, 20%

Roztok KCl patří mezi léčiva s vyšší mírou rizika (dále se sem řadí inzuliny, heparin a opiáty) – zdravotnické zařízení pomocí vnitřního předpisu stanoví postupy pro objednávání, skladování a podávání léčiv s vyšší mírou rizika.

Pro substituci kalia se nově využívají již připravené tzv. premixy – korekční roztoky:

■kaliumchlorid/glucose 0,15% + 5%

■kaliumchlorid/glucose 0,3% + 5% (obr. 3)

Obr. 3 Korekční roztok

■kaliumchlorid/natriumchlorid 0,15% + 0,9%

■kaliumchlorid/natriumchlorid 0,3% + 0,9%

Léčebné roztoky

Infuzní roztok je připraven k okamžité aplikaci. Při aplikaci je potřeba věnovat pozornost složení a koncentraci infuzního roztoku:

■Perfalgan – paracetamol 10 mg/ml (krátkodobá léčba středně silných bolestí, zvláště po chirurgických výkonech, krátkodobá léčba horečnatých stavů)

■Neodolpasse – obsahuje dvě léčivé látky – diklofenak a orfenadrin; diklofenak má bolest utišující účinek, protizánětlivý a horečku snižující účinek, orfenadrin působí proti svalovým křečím

■gentamicin, metronidazol – antibiotikum

1.2.5Místa aplikace infuze

Periferní žilní katétr

Invazivní vstup do sterilního prostředí krevního řečiště je rizikovým faktorem. Patří mezi nejčastější výkony prováděné ve zdravotnických zařízeních.

Důvody zavedení periferní žilní kanyly

■i.v. aplikace léků

■aplikace infuzních roztoků

■podávání krevních derivátů

■parenterální výživa

■dehydratace apod.

Místa pro venepunkci

Při výběru vhodného místa k zavedení periferní žilní kanyly postupujeme směrem od hřbetu ruky až k loketní jamce. Ke kanylaci jsou vhodné velké, měkké a rovné žíly, snažíme se vybírat nedominantní končetinu nemocného. Nevhodné žíly jsou na paretické končetině, v místě zlomenin a jiných poranění, místa předešlé katetrizace, tuhé sklerotické žíly, žíly na dolní končetině a v ohybu (loketní jamka).

Místa na horní končetině

■vv. metacarpeae

■v. cephalica

■v. basilica

■v. mediana cephalica

■v. mediana basilica

■v. mediana cubiti

Pomůcky

■periferní žilní katétr (různého průsvitu) (tab. 5)

■dezinfekční přípravek na pokožku

■dezinfekční přípravek na ruce

■turniket

■sterilní tampony, nůžky

■náplast

■sterilní krytí

■ochranné rukavice (nesterilní jednorázové)

■emitní miska

■nádoby na ostrý materiál

■podnos

■buničitá vata na podložení končetiny

■spojovací hadička

■bezjehlový vstup

■fyziologický roztok k proplachu katétru

■5–10ml stříkačka

■infuze, transfuze, injekce

Tab. 5 Druhy periferních žilních kanyl

Katétr/barva

Gauge

Vnější průměr

v mm

Využití

oranžová

14

2,1

urgentní transfuze krve

šedá

16

1,7

rychlé transfuze krve a krevních derivátů, infuze větších objemů u dospělých pacientů s dobrými periferními žílami

zelená

18

1,3

pacienti podstupující chirurgický výkon, dostávající krevní deriváty nebo velké množství infuzních roztoků

růžová

20

1,1

pacienti dostávající velké

množství infuzních roztoků

(2000–3000 ml/24 hod.), viskózních roztoků nebo krve (při užití tenkostěnné kanyly), podstupující diagnostický test, který vyžaduje rychlé podání kontrastní látky

modrá

22

0,9

u pacientů s dlouhodobou infuzní terapií, s malými žílami, u onkologických, pediatrických nebo geriatrických pacientů

žlutá

24

0,7

novorozenci nebo starší pacienti, kteří mají žíly křehké a poškozené, onkologičtí pacienti podstupující chemoterapii

Ošetřovatelský postup při zavedení periferního žilního katétru

Zavádění periferního žilního katétru je podle platné legislativy v kompetenci nelékařského zdravotnického pracovníka.

Povinnosti před výkonem

■Připravíme si pomůcky na podnos.

■Poučíme klienta o výkonu a potřebné spolupráci.

■Uložíme ho do pohodlné polohy.

Povinnosti při výkonu

■Provedeme hygienickou dezinfekci rukou.

■Zhodnotíme žilní systém pacienta a vybereme pravděpodobné místo vpichu (pohledem, pohmatem).

■Přiložíme turniket na vybranou končetinu 5–10 cm nad předpokládaným místem vpichu.

■Vybereme žílu vhodnou k zavedení katétru (pohledem, palpačně), použijeme event. metody ke zvýšení žilní náplně (zatínání pěsti, poklepání a tření žíly apod.).

■Dezinfikujeme místo vpichu a necháme prostředek působit podle typu dezinfekce (15–60 s), poté se místa vpichu již nijak nedotýkáme (přípustné pouze ve sterilních rukavicích).

■Nasadíme si ochranné rukavice (nesterilní jednorázové).

■Zvolíme vhodnou velikost katétru, a to podle průsvitu a délky cévy a podle množství aplikovaných látek.

■Upozorníme nemocného na okamžik vpichu.

■Vypneme kůži směrem k sobě (obr. 4) a zavedeme katétr pod úhlem 25–30°. Zkontrolujeme, zda je krev v komůrce kanyly (obr. 5). Po provedení punkce žíly musíme její předchozí zaškrcení rychle a lehce povolit, jehlu dále nezavádíme, pouze pomalu vsunujeme plastikovou kanylu do cévy (nezavádíme jehlu znovu do katétru – nebezpečí odříznutí části flexibilní kanyly).

Obr. 4 Držení periferního žilního katétru

Obr. 5 Zavedení periferního žilního katétru

■Po úspěšném zavedení stiskneme žílu nad místem uložení katétru a odstraníme zaváděcí jehlu.

■Napojíme spojovací hadičku s fyziologickým roztokem, ověříme správnost uložení katétru proplachem a vyzkoušíme návrat (obr. 6).

Obr. 6 Napojení spojovací hadičky

■Překryjeme místo vpichu sterilním krytím (viz krytí a fixace kanyly) (obr. 7) a připojíme bezjehlový vstup (obr. 8).

Obr. 7 Závěrečná fixace periferního žilního katétru

Obr. 8 Bezjehlový vstup

■Připojíme infuzi, transfuzi, injekci nebo uzavřeme bezjehlovým vstupem, combi zátkou, mandrénem či fyziologickým roztokem.

Povinnosti po výkonu

■Označíme sterilní krytí datem a hodinou zavedení katétru.

■Informujeme klienta o následné péči.

■Uklidíme si pomůcky – jednorázové pomůcky odstraníme do připravených nádob, pomůcky na více použití naložíme do dezinfekce podle zvyklostí oddělení.

Krytí a fixace kanyly

■Kanylu vždy kryjeme sterilně, abychom zabránili vstupu infekce a předešli možným komplikacím.

■Kónus a křidélka kanyly podložíme sterilním čtverečkem, což zabraňuje otlakům kůže a zároveň odnímá vlhkost z kůže, tím zůstává místo suché a bez nebezpečných mikroorganismů.

■Místo vpichu fixujeme sterilním krytím.

■Katétr fixujeme náplastí, prubanem, obvazem apod.

Možnosti krytí

Transparentní film (obr. 9, 10) pro krytí periferní žilní kanyly vyměňujeme podle standardu ošetřovatelské péče dané nemocnice (obvykle za 3–4 dny) nebo ihned, pokud se znečistí, zvlhne či se uvolní.

Obr. 9 Transparentní krytí I

Obr. 10 Transparentní krytí II

Netkaný textil (obr. 11) ke krytí periferní žilní kanyly měníme podle standardu ošetřovatelské péče dané nemocnice (obvykle za 48–72 hod.) nebo ihned, pokud se znečistí, zvlhne či se uvolní.

Obr. 11 Krytí – netkaná textilie

Záznam do dokumentace nemocného – zapíšeme:

■hodina zavedení katétru

■místo zavedení (strana a lokalizace)

■velikost katétru

■druh krytí

■podpis sestry

Komplikace zavedení periferního žilního katétru

Hematom

Vzniká nejčastěji následkem propíchnutí žíly při zavádění kanyly. Vytvoření hematomu po vytažení kanyly lze zabránit stlačením místa vpichu asi na 3–4 min a provedením elevace končetiny.

Extravazace

Prosakování podávaných látek do tkáně mimo cévní řečiště.

Přesvědčíme se, že infuze protéká volně, protože některé látky mohou mimo cévu způsobit nekrózu. Při úniku mimo cévu pacient většinou udává pocit pálení, bolest, v místě se tvoří zatvrdnutí, při dlouhodobém úniku látky do podkoží končetina otéká.

Flebitida

Zánět povrchové žíly projevující se citlivostí, bolestí, začervenáním, otokem, tvorbou pruhů, hmatným provazcovitým zatvrdnutím v průběhu žíly až hnisáním. Dojde-li k zánětu hluboké žíly, hovoříme o tromboflebitidě.

Embolie

Je vzácná, ale možná komplikace při všech formách i.v. terapie.

Vzduchová embolie nastává, pokud vznikne negativní tlak v žíle, např. leží-li místo punkce nad úrovní srdce. Další příčinou vzduchové embolie může být nedostatečné odvzdušnění celé infuzní soupravy.

Embolie krevní sraženinou může vzniknout při prostřikování neprůchodné kanyly (proto je vždy nutné neprůchodnou kanylu vyměnit za novou).

Embolie koncem kanyly může nastat odříznutím konce kanyly při opětovném zasunutí kovové jehly.

Alergie

Na dezinfekční prostředek, na podávanou látku.

Napíchnutí

Při poranění nervu v loketní jamce, napíchnutí arterie.

Popis místa vpichu podle Maddonovy klasifikace (tab. 6).

Tab. 6 Maddonova klasifikace reakce v místě vpichu

Stupeň

Reakce

0

není bolest ani reakce v okolí

I

pouze bolest, není reakce v okolí

II

bolest a zarudnutí

III

bolest, zarudnutí, otok, bolestivý pruh v průběhu žíly

IV

hnis, otok, zarudnutí a bolestivý pruh v průběhu žíly

Uzávěr periferního žilního katétru (PŽK)

Druhy uzávěrů

■mandrén – jednorázové použití (obr. 12, 13)

■bezjehlový vstup (viz obr. 8 na s. 30)

■proplach fyziologickým roztokem + combi zátka

Obr. 12 Mandrén

Obr. 13 Vložení mandrénu

Pomůcky k uzávěru periferního žilního katétru

■dezinfekční prostředek na ruce

■podnos

■buničitá vata na podložení končetiny

■ochranné rukavice (nesterilní jednorázové)

■sterilní tampony

■dezinfekční prostředek na vstup periferní žilní kanyly

■náplast

■emitní miska

■uzávěr periferní žilní kanyly

Povinnosti před výkonem

■Připravíme si pomůcky na podnos.

■Poučíme klienta o výkonu a potřebné spolupráci.

■Uložíme ho do pohodlné polohy.

Povinnosti při výkonu

■Provedeme hygienickou dezinfekci rukou.

■Nasadíme si ochranné rukavice.

■Zastavíme aplikaci do periferní žilní kanyly.

■Před rozpojením infuzní soupravy spoje dezinfikujeme a necháme zaschnout.

■Uzavřeme periferní žilní kanylu jedním ze způsobů uvedených výše.

■Spojovací hadičku fixujeme náplastí.

Povinnosti po výkonu

■Informujeme pacienta o následné péči.

■Uklidíme si pomůcky – jednorázové pomůcky odstraníme do připravených nádob, pomůcky na více použití naložíme do dezinfekce podle zvyklostí oddělení.

Extrakce periferní žilní kanyly

■Uplyne doba nutnosti parenterálního vstupu.

■Uplyne přijatelná doba od zavedení katétru – řídíme se platným standardem ošetřovatelské péče dané nemocnice.

■Zjistí se výskyt komplikací.

Pomůcky k extrakci periferní žilní kanyly

■dezinfekční prostředek na ruce

■podnos

■buničitá vata na podložení končetiny

■ochranné rukavice (nesterilní jednorázové)

■sterilní tampony (nebo podle standardu dané nemocnice)

■náplast

■emitní miska

Povinnosti před výkonem

■Připravíme si pomůcky na podnos.

■Poučíme klienta o výkonu a potřebné spolupráci.

■Uložíme ho do pohodlné polohy.

Povinnosti při výkonu

■Provedeme hygienickou dezinfekci rukou.

■Nasadíme si ochranné rukavice.

■Šetrně odstraníme původní krytí a odložíme je do emitní misky.

■Zhodnotíme stav katétru a místo vpichu.

■Provedeme dezinfekci místa vpichu.

■Extrahujeme katétr, na místo vpichu přiložíme sterilní tampon a přelepíme náplastí.

Povinnosti po výkonu

■Informujeme pacienta o následné péči a zajištění komprese místa vpichu.

■Uklidíme pomůcky – jednorázové pomůcky odstraníme do připravených nádob, pomůcky na více použití naložíme do dezinfekce podle zvyklostí oddělení.

Vedení ošetřovatelské dokumentace

Jednou za 24 hodin zapíšeme:

■místo zavedení periferní žilní kanyly – strana a lokalizace

■velikost katétru – gauge, barva

■počet dní zavedení periferního žilního katétru

■druh krytí a počet dní od posledního převazu

■podpis sestry

Při každé směně

Zhodnotíme místo vpichu podle Maddonovy klasifikace (viz tab. 6 na s. 33).

Centrální žilní přístupy

Katetrizace horní, příp. dolní duté žíly zajišťuje vstup do centrálního žilního řečiště. Katetrizace je sterilní chirurgický výkon.

Indikace centrálních přístupů

■těžký zdravotní stav s kolabovanými nebo zdevastovanými periferními žílami po opakovaných venesekcích, při edému končetin

■déletrvající infuzní léčba u akutních a kritických stavů

■podávání parenterální výživy po velkých operačních výkonech, po popálení, polytraumatu, při multiorgánové dysfunkci, při sepsi

■dlouhodobá resuscitační či intenzivní péče s nitrožilním podáváním léků

■měření centrálního žilního tlaku

■mimotělní eliminační metody – hemodialýza

■dlouhodobá metabolická péče při malabsorpčních a malnutričních syndromech

Přístupy do horní duté žíly

■v. subclavia cestou nad klíčkem – supraklavikulární přístup

■v. subclavia cestou pod klíčkem – infraklavikulární přístup

■v. jugularis interna – mezi oběma úpony kývače

Vzhledem k průběhu žil mají přednost pravostranné cévy.

Existují i alternativní vstupy (intraoseální přístup, PICC katétr, Broviac katétr).

U tzv. PICC katétru (z periferní žíly zavedený centrální žilní katétr) je vhodná v. basilica nebo v. brachialis, opět s preferencí pravostranných cév.

V současné době jsou k dispozici katétry s více (2–5) vstupy různých průměrů, čímž je umožněno současné podávání více léků bez rizika projevů chemické nesnášenlivosti či komplikací vyvolaných bolusovým podáním léků do katétru. Většina katétrů pro dlouhodobé zavedení je opatřena povrchem s antibakteriálním působením. V současné době jsou všechny katétry radiokontrastní.

Ošetřovatelský postup při zavádění centrálního žilního katétru

Pomůcky

Pomůcky se připraví na sterilní stolek, ostatní na podnos.

■dezinfekční roztok, sterilní tampony, tamponové kleště

■lokální anestetikum – Mesocain 0,5–1%, injekční stříkačka, jehla

■perforovaná rouška, sterilní rukavice, sterilní operační plášť

■jednorázová souprava – jehla/zavaděč/katétr

■fyziologický roztok

■jehelec, jehla, šicí materiál, nůžky, chirurgická pinzeta

■sterilní krytí, lepení

■emitní misky

Příprava pacienta

■Poučíme klienta o výkonu a spolupráci během výkonu.

■Pacient je informován, že bude sice zakryt rouškou, ale že mu bude zachován výhled, dýchání se neztíží a že s ním bude v průběhu výkonu stále hovořit lékař a informovat ho.

■Uložíme nemocného do vhodné polohy – při kanylaci horní duté žíly je to mírná Trendelenburgova poloha s hlavou odkloněnou na opačnou stranu, než se provádí vpich, při kanylaci dolní duté žíly je to poloha na zádech s podloženým bokem.

Postup při zavádění centrálního žilního katétru

■Zajistíme důkladnou přípravu a rozložení používaných pomůcek ke kanylaci centrálního žilního řečiště na sterilním stolku. Kanylující lékař je oblečen do sterilního pláště, sterilních rukavic, operační roušky a čepice.

■Lékař provede několikanásobnou dezinfekci operačního pole před zarouškováním sterilní rouškou.

■Provede se infiltrace 1% Mesocainem od klíčku po podkoží s vytvořením kožního pupence v místě a v předpokládaném směru punkce centrálního žilního řečiště.

■Lékař detekuje v. subclavia za stálé aspirace.

■Zavede kovový zavaděč skrze jehlu, vytáhne jehlu, dilatuje kůži a podkoží plastovým dilatátorem přes zavaděč, vytáhne dilatátor, zavede vlastní trojcestnou kanylu do žilního řečiště a vytáhne zavaděč.

■Lékař zafixuje kanylu stehem, oblast sterilně kryjeme.

Kontrola po výkonu

■Pořídíme kontrolní RTG snímek s nástřikem kontrastní látkou.

■V RTG obraze se hodnotí, zda je katétr správně zaveden.

■Kontrolujeme, zda nevznikl pneumothorax, fluidothorax, hemothorax, hematom, paravenózní zavedení katétru.

■Při uspokojivém výsledku se může zahájit podávání infuzí a látek určených výhradně pro centrální žilní katétry.

Péče o centrální žilní vstup

■Provádíme sterilní krytí a pravidelné sterilní převazy.

■Polopropustný průhledný adhezivní obvaz měníme 1× za 3–5 dní.

■Sterilní mulový čtverec měníme 1× za 24 hod.

■Krytí při každé výměně označíme datem a hodinou.

■Výměnu infuzního setu a spojovacích hadiček provádíme 1× za 24 hod.

■Provedeme záznam do dokumentace.

■Dodržujeme aseptický přístup při zavádění a následném ošetřování centrálního žilního vstupu jako hlavní prevenci nebezpečných katétrových sepsí.

Extrakce centrálního žilního katétru

Vybavení sterilního instrumentačního stolku je jednodušší, ostatní požadavky jsou obdobné. Sestra připraví vše pro odběry na kultivační vyšetření. Běžně se odebírá stěr z místa vstupu katétru do kůže, odešle se sterilně odstřižená část z pacientského konce katétru a krevní vzorek na hemokulturu. Na žádankách lékař uvede klinický stav pacienta. Místo vpichu se ošetří sterilním krytím.

Port-a-cath (port)

Implantabilní zařízení pro i.v. injekce a infuze (aplikace cytostatik), odběry krve – nejčastěji jednokomorový (obr. 14a), dále i dvoukomorový (obr. 14b).

Obr. 14 a – jednokomorový port, b – dvoukomorový port

Slouží k zabezpečení opakovaného přístupu do centrálního žilního systému. Systém tvoří katétr zavedený do cílové cévy nebo prostoru podle jeho typu, nejčastěji do horní duté žíly.

Vlastní port je uložen podkožně, obvykle na pravé straně (subklavikulární oblast) a je napojen na komůrku s membránou (u pacientek s karcinomem prsu se dává na zdravou stranu).

Implantace

■Provádí se před výkonem – informace klientovi, zajištění souhlasu, zjištění případné alergie.

■Jde asi o hodinový výkon v lokální anestezii, včetně RTG, probíhá nalačno.

■Laboratorní vyšetření může být staré max. 3 dny.

■V den zavedení je třeba dodržovat klidový režim.

■Port lze použít ihned po zavedení, lépe je setrvat s aplikací 2–3 dny po zavedení (místo implantace je citlivé, oteklé).

■Stehy extrahujeme 7.–10. den.

Komplikace při zavedení portu

■plášťový pneumothorax – řešený konzervativně nebo hrudní drenáží

■krvácení

■přetočení portu

Komplikace při používání portu

■infekce (tzv. katétrová sepse) hematogenní cestou, lokální infekce (špatná ošetřovatelská péče)

■projevy – zarudnutí, bolestivost, zvýšená tělesná teplota

Ošetřování portu

■Membrána v komůrce je konstruována až na 2000 vpichů.

■Pro aplikaci se používá Huberova jehla – speciální pravoúhlá jehla.

■Dodržujeme aseptický postup.

■Dbáme na dezinfekci.

■Vyhmátneme port, fixujeme dvěma prsty.

■Propíchneme membránu jehlou.

■Propláchneme fyziologickým roztokem + zkusí se návrat krve (nesmí se vyvíjet velký tlak).

■Fixace jehly + sterilní krytí.

■Mezi léčivy port propláchneme fyziologickým roztokem (20 ml).

■Ukončení – heparinová zátka, jehla se vytahuje kolmo a mírně se přitom tlačí na píst stříkačky (tak nevznikne podtlak a krev se nenasaje na konce katétru, což brání možné krevní sraženině v systému), sterilní krytí.

Intraoseální přístup

Intraoseální přístup umožňuje přístup do cévního řečiště cestou kostní dřeně. Používá se v případech, kdy nelze zajistit přístup intravenózní cestou. Intraoseální přístup je využívaný v přednemocniční neodkladné péči a na urgentním příjmu v nemocniční péči.

Intraoseální cestou lze aplikovat veškeré léky, infuzní roztoky a krevní deriváty.

K přístupu se používá intraoseální jehla, která se nejčastěji vpichuje do proximální části tibie u dospělého, u dětí do distální části tibie, další místa jsou hlavice humeru, distální femur, sternum, patní kost (novorozenci a děti mladší 6 měsíců).

Aplikace intraoseálního přístupu je v kompetenci lékaře.

PICC katétr

PICC je centrální katétr zavedený přes periferní žílu, nejčastěji přes v. cephalica, v. basilica a v. brachialis.

Jeho konec je umístěn v horní duté žíle při vstupu do pravé síně. Jedná se o středně dlouhodobý vstup do centrálního řečiště, kdy se doba, po kterou je katétr zaveden, pohybuje v průměru okolo 3 měsíců, může však být zaveden i celý jeden rok. Tento katétr bývá nejčastěji indikován u pacientů se střednědobou a dlouhodobou onkologickou léčbou, zejména u pacientů s nádory hlavy a krku, kde klasické centrální žilní přístupy nejsou vhodné (rozsáhlé tumory, lymfedémy, pooperační změny v této lokalitě). Další indikací je parenterální výživa přesahující 6 týdnů.

Broviac katétr

Broviac katétr je tzv. tunelizovaný podkožní centrální žilní katétr zavedený do centrální žíly, nejčastěji v. subclavia. Využívá se k aplikaci výživy all in one v domácím prostředí.

Z podkoží je vyveden na povrch těla, kde je přichycen stehy, které se vytahují za 6–8 týdnů. Katétr má manžetu, jež proroste do podkoží a zabrání vniku infekce podél katétru.

Broviac katétr může být zaveden dlouhou dobu, až 5 let, proto je nutné dodržovat zásady pro ošetřování katétru (aseptický přístup, převazy, proplachy a další).

Table of Contents

Úvod

1 Infuze

1.1 Tělní tekutiny

1.2 Infuzní terapie

1.2.1 Účel infuzní terapie

1.2.2 Indikace infuzní terapie

1.2.3 Infuzní roztoky

1.2.4 Druhy infuzních roztoků

1.2.5 Místa aplikace infuze

1.2.6 Pomůcky k aplikaci infuze

1.2.7 Příprava infuze

1.2.8 Příprava pacienta

1.2.9 Péče o pacienta během výkonu

1.2.10 Komplikace infuze

1.2.11 Výměna infuzní láhve

1.2.12 Ukončení infuze

1.2.13 Přetlaková infuze

2 Transfuze

3 Odběr biologického materiálu k vyšetření

3.1 Základní charakteristika odběrů biologického materiálu

3.2 Odběry krve

3.3 Odběry moči na vyšetření

3.4 Odběr stolice na vyšetření

3.5 Odběr sputa na vyšetření

3.6 Odběry biologického materiálu z ran a chorobných ložisek

3.7 Odběry žaludečního a duodenálního obsahu

4 Asistence při převazech

4.2 Chirurgické instrumentárium

4.4 Převazy

4.8 Ošetřovatelský proces u pacienta s drenáží

4.10 Ošetřovatelská péče u pacienta se stomií

5 Základy punkcí

5.4 Sternální punkce a trepanobiopsie

5.11 Biopsie

6 Endoskopické metody

6.3 Ošetřovatelská péče u pacienta při bronchoskopii

6.4 Ošetřovatelská péče u pacienta při gastroskopii

6.6 Endoskopická retrográdní cholangiopankreatografie

6.7 Ošetřovatelská péče u pacienta při rektoskopii

6.8 Ošetřovatelská péče u pacienta při kolonoskopii

6.9 Ošetřovatelská péče u pacienta při cystoskopii

6.10 Ošetřovatelská péče u pacienta při laparoskopii

6.11 Ošetřovatelská péče u pacienta při artroskopii

7 Rehabilitační ošetřovatelství

7.6 Pasivní rehabilitační ošetřovatelství

7.7 Aktivní rehabilitační ošetřovatelství

7.11 Aplikace tepla a chladu