Obsah

NOC PŘED VELIKONOCEMI

PŘED ŠESTNÁCTI DNY…

Kapitola jedna

Kapitola dvě

Kapitola tři

Kapitola čtyři

Kapitola pět

Kapitola šest

Kapitola sedm

Kapitola osm

Kapitola devět

Kapitola deset

Kapitola jedenáct

Kapitola dvanáct

Kapitola třináct

Kapitola čtrnáct

Kapitola patnáct

Kapitola šestnáct

Kapitola sedmnáct

Kapitola osmnáct

ČAS ZABÍJET

Kapitola devatenáct

Kapitola dvacet

Kapitola dvacet jedna

Kapitola dvacet dva

Kapitola dvacet tři

Kapitola dvacet čtyři

Kapitola dvacet pět

Kapitola dvacet šest

Kapitola dvacet sedm

Kapitola dvacet osm

Kapitola dvacet devět

Kapitola třicet

Kapitola třicet jedna

Kapitola třicet dva

Kapitola třicet tři

Kapitola třicet čtyři

Kapitola třicet pět

Kapitola třicet šest

Kapitola třicet sedm

Kapitola třicet osm

Kapitola třicet devět

Kapitola čtyřicet

Kapitola čtyřicet jedna

Kapitola čtyřicet dva

Kapitola čtyřicet tři

Kapitola čtyřicet čtyři

Kapitola čtyřicet pět

DUBEN JE NEJKRUTĚJŠÍ MĚSÍC

Kapitola čtyřicet šest

Kapitola čtyřicet sedm

Kapitola čtyřicet osm

Kapitola čtyřicet devět

Kapitola padesát

Kapitola padesát jedna

Kapitola padesát dva

Kapitola padesát tři

Kapitola padesát čtyři

Kapitola padesát pět

Kapitola padesát šest

Kapitola padesát sedm

Kapitola padesát osm

Kapitola padesát devět

Kapitola šedesát

Kapitola šedesát jedna

Kapitola šedesát dva

Kapitola šedesát tři

Kapitola šedesát čtyři

Kapitola šedesát pět

Kapitola šedesát šest

LEHKOMYSLNÁ SRDCE

Kapitola šedesát sedm

Kapitola šedesát osm

Kapitola šedesát devět

Kapitola sedmdesát

Kapitola sedmdesát jedna

Kapitola sedmdesát dva

Kapitola sedmdesát tři

Kapitola sedmdesát čtyři

Kapitola sedmdesát pět

Kapitola sedmdesát šest

Kapitola sedmdesát sedm

Kapitola sedmdesát osm

Kapitola sedmdesát devět

Kapitola osmdesát

Kapitola osmdesát jedna

Kapitola osmdesát dva

Kapitola osmdesát tři

Kapitola osmdesát čtyři

Kapitola osmdesát pět

Kapitola osmdesát šest

Kapitola osmdesát sedm

Kapitola osmdesát osm

Kapitola osmdesát devět

Kapitola devadesát

Kapitola devadesát jedna

Kapitola devadesát dva

Kapitola devadesát tři

Kapitola devadesát čtyři

Kapitola devadesát pět

Kapitola devadesát šest

Kapitola devadesát sedm

Kapitola devadesát osm

ŽIVÝ MRTVÝ

Kapitola devadesát devět

Kapitola sto

Kapitola sto jedna

Kapitola sto dva

Kapitola sto tři

Kapitola sto čtyři

Kapitola sto pět

Kapitola sto šest

Kapitola sto sedm

Kapitola sto osm

Kapitola sto devět

Kapitola sto deset

Kapitola sto jedenáct

Kapitola sto dvanáct

Všechna práva vyhrazena.

Žádnou část knihy není dovoleno užít

nebo jakýmkoli způsobem reprodukovat bez písemného

souhlasu držitele práv, s výjimkou krátkých citací

nebo odkazů, které tvoří součást kritického hodnocení.

Copyright © 2013 by James Patterson

Translation © Ondřej Duha, 2016

Copyright © ALPRESS, s. r. o.

Z anglického originálu CROSS MY HEART

vydaného nakladatelstvím

Little, Brown and Company is a division of Hachette Book Group, Inc.

přeložil Ondřej Duha

Redakční úprava Miroslav Kozák

Grafická úprava obálky Tomáš Řízek

Vydalo nakladatelství Alpress, spol s r. o., Frýdek-Místek, v edici Klokan, 2016

shop@alpress.cz

Vydání první

ISBN 978-80-7543-369-5 (ePub)

ISBN 978-80-7543-370-1 (mobi)

Věnováno T. K.

Prolog

NOC PŘED VELIKONOCEMI

Bezcílně jsem bloumal temnými, prázdnými ulicemi Washingtonu a pronásledovala mě vzpomínka na mého syna Aliho, jak mi říká, že jediný způsob, jak zabít zombie, je zničit její mozek.

Byly tři hodiny ráno. Město sužovala bouřka.

Chodil jsem už celé hodiny, ale neměl jsem hlad ani žízeň, ani jsem nebyl unavený. Když oblohu prořízl blesk a hrom udeřil přímo nad mou hlavou, ani jsem nehnul brvou. Dokonce ani liják mě nemohl zpomalit nebo utišit bolest, která mě pálila v každé buňce mého těla kvůli tomu, co se stalo mé rodině. S každým krokem jsem v duchu stále viděl Aliho, Bree, Damona, Jannie a Nanu. S každým krokem ve mně znovu explodovala hrůza z toho, co se jim stalo, a zalévaly mě osamělost, žal a vztek.

Tohle Thierry Mulch chtěl? ptal jsem se stále sám sebe.

Thierry Mulch zničil všechno, co jsem miloval, všechno, v co jsem věřil. Vykuchal mě a nechal být mrtvého, muže bez duše, odsouzeného k nekonečnému, nesmyslnému pohybu.

Jak jsem tak šel, pořád jsem doufal, že se objeví Mulch nebo nějaký anonymní dravec ulic a ustřelí mi hlavu brokovnicí nebo mi ji rozdrtí sekyrou.

Nic bych si nepřál víc.

Část první

PŘED ŠESTNÁCTI DNY…

Kapitola jedna

Marcus Sunday, sedící za krásného dubnového rána v dodávce zaparkované v Páté ulici, pozoroval dalekohledem Leica s vysokým rozlišením dům Alexe Crosse a cítil upřímné vzrušení při pomyšlení, že se ten velký detektiv tak asi do půl hodiny objeví.

Koneckonců byl čtvrtek a půl osmé ráno. Cross musel do práce. Stejně tak jeho žena. A děti musely jít do školy.

Sunday to ani nestačil domyslet, když po chodníku ve směru od katolického kostela svatého Antonína přišla Regina Hopeová, Crossova jednadevadesátiletá babička. Ta stařena byla ve formě a navzdory holi se pohybovala překvapivě rychle. Prošla přímo kolem jeho dodávky a sotva jí věnovala pozornost.

Ale proč by také měla?

Sunday měl na boku dodávky magnetickou ceduli, která hlásala „Superlux – servis a prodej vysavačů“. A za kouřovým sklem měl na sobě kombinézu zmíněné společnosti, skutečnou, úlovek se second handu. Padla mu dokonale.

Použité vysavače naložené vzadu koupil v bazaru v Potomaku za šedesát babek za kus. Falešný magnetický nápis si objednal přes internet v Kinko’s. Stejně tak falešnou jmenovku na levé náprsní kapse. Stálo na ní „Thierry Mulch“.

Sunday, štíhlý, urostlý muž ke čtyřiceti s nakrátko ostříhanými vlasy barvy pepř a sůl a s břidlicově šedýma očima, se podíval na hodinky, když Crossova babička zmizela v domě. Pak vytáhl černý šanon zastrčený mezi sedadlem řidiče a středovou konzolí.

Otevřel ho a přelétl pohledem štítky označující prvních pět sekcí. Na každém bylo jméno: Bree Stoneová, Ali Cross, Jannie Crossová, Damon Cross, Regina Hopeová, jinak známá jako Nana.

Sunday přešel přímo do sekce „Regina Hopeová / Nana“ a zapsal si přesný čas, kdy ta stařena vstoupila do domu a odkud přišla. Pak, zatímco pokračoval ve sledování, otevřel šanon vzadu a našel čtyřstránkovou kopii plánu jednotlivých pater domu, které byly před měsícem šťastnou náhodou založeny na městském stavebním úřadě jako součást Crossovy žádosti o povolení k přestavbě kuchyně a koupelen.

Sunday střídavě studoval plány a dům samotný a dělal si do plánu poznámky o vchodech a východech, rozmístění oken, okolním terénu a tak podobně. Když v 7.40 vyšla na verandu Crossova manželka Bree Stoneová, také detektivka metropolitní policie, aby naplnila krmítko pro ptáky, zaznamenal i to – stejně jako fakt, že její pozadí vypadá v přiléhavých džínách úžasně.

V 7.52 zastavil před Crossovým domem náklaďák s logem „Starý dobrý dům“ následovaný společností na odvoz odpadu, přivážející kontejner na stavební odpad. Velký detektiv vyšel na verandu, přivítal dělníky a podíval se, jak skládají kontejner. Stejně tak jeho babička, manželka a dvě z jeho tří dětí: patnáctiletá Jannie a sedmiletý Ali.

Pěkná šťastná rodinka, pomyslel si Sunday, který si je prohlédl dalekohledem jednoho po druhém. Jejich budoucnost se zdála být jasná. Slibná. Nebo snad ne?

Sunday si dovolil úsměv při pomyšlení, kolik zábavy přináší při každém dobrodružství plánování, příprava a očekávání. Možná víc než polovinu, usoudil a vychutnával si, jak jeho vždycky plodný mozek vymýšlí různé temné způsoby, jak zničit ten scénář snů rozvíjející se před jeho očima.

Pak odešel doktor Cross se svými dětmi. Všichni tři prošli kolem Sundaye po druhé straně Páté ulice, ale detektiv se na dodávku sotva podíval.

Taky proč by to dělal?

Sundaye nadšení opadlo, když Cross a jeho děti zmizeli. Pozorovat dům, ve kterém už detektiv nebyl, ho zdaleka tolik nebavilo. Bylo to skoro jako dívat se na bludiště a zoufale potřebovat potkana.

Sunday se podíval na hodinky, zavřel šanon a odložil ho s pocitem, že je svobodný, opravdový muž s jasným cílem, který nikdy nezakolísá bez ohledu na následky. Nastartoval dodávku a pomyslel si, že jakékoli zaváhání by bylo jako urážka protivníka. Musíte chtít zničit svého nepřítele tak moc, jako on chce zničit vás.

Když Sunday odjížděl, věřil, že svůj úkol zvládne. Věřil také, že si Crossova rodina zaslouží, co ji čeká.

Každý do jednoho.

Zvlášť doktor Cross.

Kapitola dvě

V normálním roce dosahuje četnost vražd ve Washingtonu vrcholu v horkých letních měsících. V červenci a srpnu, když má vzduch u řeky Potomac stejný pach a teplotu jako dech v tlamě vzteklého psa, lidem snadno povolí nervy. V mé práci je nutné s tím počítat.

Ale od novoročního teroristického útoku na nádraží Union Station pokračoval pravidelný proud vražd přes celou zimu až do jara. Sotva začal duben, ale bylo už jasné, že půjde o jeden z nejhorších roků za třicet let vyšetřování vražd v okrese Columbia.

To vyvolalo mimořádný politický tlak na starostu a městskou radu, což znamenalo, že se pod tlakem ocitl velitel metropolitní policie. Největší stres bylo však cítit na oddělení vražd a oddělení závažných případů. Protože jsem byl teď hlavním vyšetřovatelem obou týmů, neustálý přísun vražd znamenal, že největší zátěž spočívala na mně a na mém parťákovi a nejbližším příteli Johnu Sampsonovi.

Už skoro dva měsíce jsme neměli jediný den volna a zdálo se, že případů stále přibývá. A co hůř, musel jsem vyřizovat telefonáty od stavební firmy, která se mi chystala přestavovat kuchyň a postavit přístavbu k domu. Takže ten poslední člověk, kterého jsem ten čtvrtek okolo půl desáté dopoledne viděl, byl kapitán Jim Murphy, který velel oddělení vražd.

Kapitán Murphy zaklepal na dveře mé kanceláře, kde jsem si právě udělal burrito k snídani a druhý hrnek kávy, zatímco jsem listoval katalogem kuchyňských linek, který mi manželka strčila na odchodu z domova do ruky. Sampson, muž-lokomotiva, seděl na pohovce a dojídal zbytek svého ranního jídla.

Sampson uviděl Murphyho a zasténal: „Snad ne další?“

Murphy zavrtěl hlavou. „Jenom potřebuju poslední hlášení pro velitele. Starosta vyvádí jako smyslů zbavený a nedá mu pokoj.“

„Tenhle týden jsme uzavřeli čtyři, ale dal jste nám další,“ odpověděl jsem. „Takže děláme pokroky, ale pořád jsme pozadu.“

„To mi něco připomíná,“ ozval se Sampson. „Toho krále z pověstí, co pořád valí balvan do kopce, ale ten se pokaždé skutálí dolů.“

„Myslíš Sisyfa,“ řekl jsem.

„Jo, je jako on,“ přitakal Sampson a ukázal na mě.

„No tak, Crossi,“ pronesl Murphy. „Počítáme s vámi, že smetete ze stolu ty významnější případy jako Rawlins a Kimmel a zbavíte nás Postu. Četl jste ten zatracený úvodník?“

Četl. Právě toho rána uveřejnili článek, ve kterém popsali, jaký dopad mají vraždy na turistiku, volali po odvolání policejního velitele a pohrávali si s myšlenkou, že by místní policii měla převzít FBI, dokud se počet vražd nepodaří snížit.

„Něco vám povím, kapitáne,“ řekl jsem. „Povězte lidem, aby se přestali navzájem zabíjet, a my budeme mít víc času na případy jako Rawlins a Kimmel.“

„Vtipné.“

„Nežertoval jsem.“

„Vážně, měl byste si to zkusit na pódiu jako komik,“ opáčil Murphy a obrátil se k odchodu. „Myslím, že jste se minul povoláním.“

Kapitola tři

Marcus Sunday, teď oblečený do černé kožené bundy, černých džínů, černé košile s krátkým rukávem a vysokých černých bot, spěchal k budově New North uprostřed kampusu Georgetownské univerzity. Prokličkoval davem studentů k McNairově posluchárně pro sto dvacet lidí a vstoupil do dveří s nápisem „Dokonalý zločinec. Přednáška dnes v 11.00“.

Uvnitř to hučelo očekáváním. A jak Sunday procházel uličkou k předním řadám, viděl, že kromě režisérské židle na pódiu není v sále jediné volné místo k sezení.

Když došel k přední řadě, spatřil Sunday studenty sedící na podlaze před pódiem. Usmál se, prošel mezi nimi a vyběhl po schodech, kde si potřásl rukou s šedovousým chlapíkem v tvídovém saku, který tam už na něho čekal.

„Omlouvám se, že jdu pozdě, doktore Wolku,“ pravil Sunday.

„Sám jsem právě přiběhl z hodiny,“ odvětil muž. „Mám vás představit?“

„Prosím,“ odpověděl Sunday a poděkoval pokývnutím hlavou.

Doktor Wolk se obrátil k mikrofonu, dvakrát na něj zaťukal a pronesl: „Dobré odpoledne, jsem David Wolk, vedoucí katedry filozofie, a rád bych vás znovu přivítal na podzimní sérii mezioborových přednášek.“

Usmál se a pokračoval: „Říká se, že studium filozofie je odtržené od skutečného života, ale jak dokazuje tenhle dav, není to pravda. Tvůrčí, novátorské uplatnění filozofických metod na moderní problémy může být průlomovou záležitostí. Dnešní host se touhle vzrušující, inovativní a kontroverzní prací zabývá.

Jeho první kniha, vydaná vloni, se jmenuje ,Dokonalý zločinec‘. Nabízí fascinující pohled na dva nevyřešené případy masových vražd očima vskutku originální mysli soustředící se na hlubiny zločincovy duše.

Přivítejte prosím profesora Marcuse Sundaye z Harvardovy univerzity, který je teď na roční studijní dovolené.“

Sunday se usmál a vzal si od doktora Wolka mikrofon.

Profesor se obrátil k tleskajícímu obecenstvu, rozhlédl se po davu a na krátký okamžik spočinul pohledem na mimořádně sexy ženě v druhé řadě. Tvářila se pobaveně. Kudrnaté špinavě blond vlasy jí visely na ramena a dobře vyplněný bílý top. Levou paži jí pokrývalo barevné tetování zobrazující černého pantera ležícího na kvetoucí větvi v džungli. Panterův ocas se táhl po ženině předloktí na zápěstí. Kočka měla hypnotický pohled očí v barvě čerstvého jetele. Ta žena také.

„Před pěti lety jsem se rozhodl najít dokonalého zločince,“ spustil Sunday a přinutil se od ní odtrhnout zrak. „Pokud vím, nikdo přede mnou ho nestudoval, nikdo ho nepopsal. Dávalo to smysl, protože pokud by byl dokonalý, nenechal by se nikdy chytit, ne?“

Obecenstvo pokývalo hlavami za doprovodu nervózního smíchu.

„Tak jak se dá najít dokonalý zločinec?“ zeptal se Sunday a rozhlédl se po místnosti. Soustředil se na tu ženu s rubínovými rty a výraznýma očima barvy jetele.

Pokrčila rameny a řekla s jižanským přízvukem: „Podívat se na nevyřešené případy?“

„Výborně,“ řekl Sunday a sklonil hlavu k levému rameni. „A přesně to jsem udělal.“

Profesor dál popsal dva nevyřešené případy masových vražd, které se staly základem jeho knihy. Před sedmi lety bylo dva dny před Vánocemi pět členů rodiny Daleyových nalezeno zavražděných ve svém domě na předměstí Omahy. Až na manželku byli všichni ve svých postelích. Hrdla měli podříznutá skalpelem nebo žiletkou. Manželka zemřela podobně, ale v koupelně a nahá. Dveře domu byly buď odemčené, nebo měl vrah klíč. V noci sněžilo a stopy byly zapadané.

O čtrnáct měsíců později byla v podobném stavu nalezena rodina Monahanových z předměstí Fort Worth den po silné bouři: otec a čtyři děti, z nichž nejstaršímu bylo třináct, leželi ve svých postelích s podříznutými hrdly. Manželka byla nahá a mrtvá na podlaze v koupelně. Dveře byly buď odemčené, nebo měl vrah klíč. Opět kvůli dešti a silnému větru a vrahově pečlivosti nenašla policie žádné použitelné důkazy, DNA ani nic jiného.

„Začal jsem se o ně zajímat kvůli tomu nedostatku stop,“ informoval profesor Sunday své napjaté obecenstvo. „Poté co jsem několikrát zajel do Oklahomy a Texasu, prohlédl si místa činu, pročetl spisy a promluvil si se všemi vyšetřovateli – z FBI, oklahomské státní policie a texaských rangerů –, jsem došel k závěru, že kromě jatek, která tam vrah zanechal, jsou ty případy jako černé díry.“

Sunday řekl, že ho nedostatek důkazů přinutil přejít na všeobecnou rovinu a začít teoretizovat o světonázoru dokonalého vraha.

„Dospěl jsem k závěru, že to musí být jakýsi pokřivený existencialista,“ řekl profesor. „Někdo, kdo nevěří v boha ani v nějaký morální nebo etický základ života, někdo, kdo si myslí, že se ve světě nedá najít žádný jiný smysl kromě toho, který mu dá on sám.“

Sunday zpomalil, když viděl, že posluchače ztratil, a změnil přístup.

„Chci tím říct, že to ruský romanopisec Fjodor Michajlovič Dostojevskij vystihl docela přesně,“ pokračoval. „V jeho mistrovském díle ‚Zločin a trest’ hlavní hrdina Raskolnikov skoro spáchá dokonalý zločin. Raskolnikov usoudí, že život nemá smysl, a zabije pro peníze člověka, kterému na nikom nezáleží.

Nejprve s tím nemá problém,“ pokračoval Sunday a poklepal si na hlavu. „Ale nakonec Raskolnikova dostane jeho mysl, hlavně představivost. Protože si Raskolnikov dokáže představit morální, etický vesmír, kde má život skutečný smysl, zhroutí se. Ne tak náš dokonalý zločinec.“

Profesor se odmlčel, a když viděl, že má opět pozornost svého publika, pokračoval.

„Věřím, že dokonalý vrah je přesvědčený, že život je nesmyslný, absurdní, bez absolutní hodnoty. Dokud bude vycházet z téhle perspektivy, nenechá si podrazit nohy svou vlastní myslí a nenechá se chytit.“

Sunday tohle téma ještě trochu rozvinul a vysvětlil, jak důkazy v okolí místa činu podporovaly jeho teorii a vedly k dalším.

Na konci si vyhradil čas na dotazy. Po několika hnidopišských kritických poznámkách k jeho knize zamávala sexy žena v druhé řadě dlouhými řasami a zvedla ruku s vytetovaným panterem, jako by líně přivolávala číšníka.

Profesor na ni kývl.

„Měl jste docela dobré kritiky,“ řekla sytým jižanským hlasem. „Až na tu v Postu od detektiva Alexe Crosse. Myslím, že se shodneme, že vaši knihu ztrhal, nesouhlasil skoro se vším, co jste napsal. Tvrdil, že jste změnil jeho slova poté, co jste s ním udělal rozhovor, aby podpořila vaši teorii.“

Sunday zaskřípal zuby a pak odpověděl: „Slečno, jak vám poví každý novinář, často se stává, že zdroje později popřou, co řekly. Mezi mnou a doktorem Crossem je jen zásadní rozdílnost názorů. Nic víc.“

Po dlouhém, trapném mlčení si doktor Wolk odkašlal a řekl: „Mám dotaz, doktore Sundayi. Jak jsem naznačil, vaše kniha mi přišla strhující, ale i já bych s několika závěry nesouhlasil.“

Sunday se přinutil k úsměvu. „Se kterými, doktore?“

„Na jednom místě knihy jste popsal protiklad dokonalého zločince,“ odpověděl doktor Wolk. „Detektiva, který věří v morálku, etiku a smysluplný život.“

Sunday přikývl.

„Ale překvapilo mě vaše tvrzení, že by bylo možné přinutit někoho, jako je váš dokonalý detektiv, aby začal vidět život jako nesmyslný, bezcenný a…“

„A tak se sám stal dokonalým zločincem?“ dokončil Sunday. „Ano. To jsem napsal. Připadá mi to zcela logické, doktore. Vám ne?“

Table of Contents

NOC PŘED VELIKONOCEMI

PŘED ŠESTNÁCTI DNY…

Kapitola jedna

Kapitola dvě

Kapitola tři

ČAS ZABÍJET

DUBEN JE NEJKRUTĚJŠÍ MĚSÍC

LEHKOMYSLNÁ SRDCE

ŽIVÝ MRTVÝ