Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

PaedDr. Ilona Kejklíčková, Ph.D., MBA

VADY ŘEČI U DĚTÍ

Návody pro praxi

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 6268. publikaci

Recenzoval:

prof. MUDr. Anton Kollár, DrSc.

Odpovědná redaktorka PhDr. Alena Palčová

Sazba a zlom Antonín Plicka

Fotografie z archivu autorky

Návrh a zpracování obálky Antonín Plicka

Formát ePub Antonín Plicka

Počet stran 224

Vydání 1., 2016

Vytiskla Tiskárna v Ráji, s.r.o., Pardubice

© Grada Publishing, a.s., 2016

Cover Photo © allphoto.cz

ISBN 978-80-271-9292-2 (ePub)

ISBN 978-80-271-9291-5 (pdf)

ISBN 978-80-247-3941-0 (print)

KATALOGIZACE V KNIZE – NÁRODNÍ KNIHOVNA ČR

Kejklíčková, Ilona

Vady řeči u dětí : návody pro praxi / Ilona Kejklíčková. –

Vydání 1.. – Praha : Grada, 2016. – 224 stran. – (Pedagogika)

ISBN 978-80-247-3941-0

316.346.32-053.5 * 159.946.3 * 612.789 * 616.89-008.434 *

616:376.1-056.264 * 376.1-056.264 * 316.772-028.82

- děti předškolního věku

- vývoj řeči

- poruchy řeči

- klinická logopedie

- logopedie

- alternativní a augmentativní komunikace

- příručky

376 – Výchova a vzdělávání zvláštních skupin osob [22]

Úvod

V současné době pozorujeme nápadný trend nárůstu poruch mluvního projevu u dětí. V tom se odborníci na problematiku shodují. Je zřejmé, že se na tom podílí do značné míry rozšíření možností komunikace pomocí internetu s obrovskou nabídkou her a zábavy. U větších dětí se zřetelně uplatňuje také sdělování informace cestou psaných zpráv (SMS). Mluvní komunikace je tím výrazně omezena. Navíc internet a televize zabírají značnou část volného času rodičů, případně dalších příbuzných, což má za následek redukci rozhovorů v domácím prostředí. Je proto třeba této problematice věnovat pozornost, a to z více hledisek a odborností, zejména ze strany zdravotnické péče, školství a v neposlední řadě rodiny.

Základním účelem tohoto textu je poskytnout pracovníkům ve zdravotnictví, školství, sociálních zařízeních a také rodičům, respektive příbuzným nejdůležitější informace o poruchách dětské řeči z pohledu klinické logopedie. V prvé řadě je obsah zaměřen na potřeby pracovníků, kteří se věnují dětem. Problematika vad řeči u dětí je řešena kromě lékařské a logopedické péče v mnoha dalších zařízeních, ať jsou to kojenecké ústavy, dětské domovy, předškolní zařízení, školy, nebo samozřejmě prostředí rodiny.

Jednotlivé kapitoly informují o základních pojmech a procesech souvisejících s vývojem řeči včetně hlasu, o diagnostice poruch vývoje mluvy, o symptomatologii jednotlivých diagnostických skupin, dále o léčbě, rehabilitaci i možnostech prevence vad řeči.

V textu knihy jsou uvedeny ověřené postupy klinické logopedie při nápravách poruch řeči a také četné inspirativní možnosti pro podporu zdárného psychomotorického vývoje dítěte od nejútlejšího věku. Je uveden bohatý výběr doporučených cvičení, her, zábavných pohybových aktivit, které jsou zaměřeny zejména na rozvoj mluvního, hlasového a dechového svalstva s cílem podpořit správný rozvoj řeči a působit preventivně k zamezení jejího možného narušeného vývoje.

Odborné logopedické dotazníky, uvedené v textu, slouží k lepší informovanosti o stavu psychomotorického rozvoje, mluvního projevu dítěte a jsou pomocnou dokumentací pro diagnostiku poruch řeči, jejich terapii, rehabilitaci a náležitou prevenci.

Děkuji svým kolegům a rodině za cenné připomínky i rady k předkládané publikaci. Velmi děkuji nakladatelství Grada Publishing za možnost spolupráce a vydání publikace.

1.Logopedie a její poslání

Logopedie je označení vzniklé složením dvou slov řeckého původu (logos = latinsky slovo, nauka, řeč; paideia = výchova), poprvé bylo použito v roce 1924 vídeňským lékařem Emilem Fröschelsem (1884–1972). Je názvem oboru, který se věnuje výchově k řeči, pečuje o správné používání řeči a v širším slova smyslu také o kvalitu mezilidské komunikace. Zahrnuje výzkum komunikačních funkcí, odstraňování a nápravu poruch v komunikačním projevu a prevenci, zaměřenou na rozvoj sdělovacích schopností dítěte. V tomto ohledu je logopedie svou náplní blízká foniatrii, která je ale oborem lékařským, nástavbovou specializací v rámci otorinolaryngologie.

Logopedie je součástí speciální pedagogiky a defektologie (defectus = latinsky vada, porucha, poškození), což je věda, která se zabývá zvláštnostmi osob zdravotně postižených, a to fyzicky nebo psychicky, převážně v dětském věku. Kromě logopedie sem patří tyflopedie, zaměřená na osoby zrakově postižené, psychopedie s náplní péče o duševně nemocné a obtížně vychovatelné, somatopedie, zabývající se celkově tělesně postiženými, a surdopedie, specializovaná na sluchově postižené. Obsah defektologie je jádrem speciální pedagogiky. Veškerá odvětví defektologie úzce souvisí s medicínou a zahrnují různé rehabilitační techniky.

Náplní logopedie je tedy výchova ke správné mluvě a řeči vůbec. Patří sem odstraňování, nebo alespoň zmírňování poruch mluvy, čtení, psaní, mezilidské komunikace v celé její šíři. Současně má logopedie poslání preventivní, tj. předcházet poruchám řeči a všech částí sdělovacího procesu.

1.1Logopedické vyšetření dítěte

Účelem logopedického vyšetření je:

•určit, o jakou poruchu se jedná a jaký je stupeň postižení;

•určit, zda porucha je samostatná a nesouvisí s dalším onemocněním;

•určit, zda porucha komunikace je vedlejším, nebo dominantním příznakem základního onemocnění;

•pokud možno zjistit pravděpodobnou nebo jistou příčinu;

•stanovit diagnózu, není-li už jasná z předchozí zdravotnické dokumentace;

•nastínit prognózu, alespoň pravděpodobnou.

Vhodné je také zjistit, zda a do jaké míry si dítě uvědomuje svou poruchu, respektive své postižení. Na závěr je vhodné promyslet pracovní plán léčebně-rehabilitačního postupu se zajištěním reedukace řeči.

Spolehlivé logopedické vyšetření lze provést úspěšně jen tehdy, proběhne-li podle určitého plánu. Je proto důležitá už příprava na vyšetření. Snažíme se vytvořit příjemné prostředí, navodit pocit důvěry a klidu. Předpokládá se také odpovídající a důstojné vybavení místnosti, kde se vyšetření koná. K dispozici musí být pomůcky a potřebné materiály. Je samozřejmé, že před vlastním vyšetřením se pokud možno seznámíme s anamnézou a veškerou užitečnou dokumentací pacienta. Často už tím získáme o něm dobrou představu a také můžeme volit vhodný způsob komunikace. Věci, které jsou z dokumentace jasné a nezpochybnitelné, nepotřebujeme ověřovat.

Vyšetření je nutno provést v době, kdy je dítě čilé, kdy není například unavené nebo ospalé po jídle. Proto předem zjistíme jeho biologický rytmus a dobu vyšetření vhodně zařadíme do jeho denního programu.

Předtím, než začneme s dítětem jednat, musíme znát jeho jméno, abychom ho pak během rozhovoru co nejčastěji používali. Dítě získá pocit, že se nachází v pro něj přátelském prostředí, že už leccos o něm známe a vztah k němu je užší. Způsob vyjadřování do určité míry přizpůsobíme dané situaci a samozřejmě věku dítěte.

Vlastní vyšetření začínáme vhodnou stimulací a motivací dítěte tak, aby k nám mělo důvěru a snažilo se spolupracovat. Formou příjemného rozhovoru s rodičem nebo doprovodem si nejprve ověříme anamnestická data, případně je podle potřeby doplníme. Kromě obsahové stránky sdělení sledujeme mluvní projevy s průvodními jevy (múzické faktory, gestikulaci, mimiku, vegetativní projevy, jako je červenání, pocení, zrychlený dech). Pokud to stav dětského pacienta dovoluje, využíváme k doplnění obrazu o něm jeho kreslení, malování, úměrné čtení, psaní a případně jednoduché početní úkoly.

Postupně přecházíme k vyšetření artikulačních schopností, jemné motoriky, schopnosti rytmizace, opakování melodie, případně zazpívání nějaké jednoduché písničky.

Všímáme si, jaký má dítě hlas, zda čistý, jasný, netlačený, nebo zastřený, chraptivý, tlačený, nebo slabý, dyšný.

Nedílnou součástí logopedického vyšetření je orientační vyšetření sluchu. K tomu je zapotřebí dostatečně prostorná místnost, abychom mohli na pacienta mluvit alespoň ze vzdálenosti šesti metrů. Zkoušíme opakování nebo rozumění slovům nebo větám šepotem a hlasitou mluvou. Nemůže-li pacient opakovat (afázie, artikulační potíže), zkoušíme alespoň, zda šepot a hlasitá slova slyší. Může to vyjádřit pohybem ruky, hlavy nebo jiným smluveným znamením. Rozumění řeči nám vyplyne většinou už z rozhovoru.

V průběhu celého vyšetření dítě bedlivě sledujeme, protože kromě verbálních projevů nám i jeho nonverbální projevy mohou hodně napovědět. Dialog musí být veden s rozvahou, aby malého pacienta neznepokojil a také neunavil. Menší děti ztrácí koncentraci na jedno téma, respektive na určitou činnost, asi po deseti minutách, a tedy nejpozději do uplynutí této doby je nutno náplň komunikace změnit.

Užitečné je pořídit zvukovou, případně audiovizuální nahrávku. V tomto případě je vhodné předem získat souhlas rodičů a vysvětlit jim význam nahrávky, aby neměli jakékoliv obavy. Při ověřování fatických či motorických dovedností postupujeme od nejjednodušších úkolů ke složitějším, od dobře známého k méně známému a neznámému. Nedaří-li se dítěti některý úkol nebo projev, taktně to přehlédneme a postupujeme dále.

Náš postup logopedického vyšetření, které se vždy odehrává za přítomnosti rodiče/rodičů (případně informovaného doprovodu) je následující:

•navázání kontaktu;

•sestavení osobní anamnézy;

•sestavení rodinné anamnézy;

•nynější potíže;

•dosavadní léčba (včetně trvalé medikace);

•vyšetření sluchu;

•vyšetření gnostických funkcí včetně rozumění řeči;

•vyšetření artikulace;

•vyšetření motoriky celkové a jemné;

•vyšetření laterality;

•průzkum sociálního prostředí;

•podle potřeby další speciální vyšetření (muzikalita, grafomotorika, postřeh aj.).

Po navázání kontaktu s neopominutelným úsměvem sledujeme pečlivě chování a mluvní i neverbální projevy malého pacienta a občas se na něj mile, povzbudivě podíváme. Nesmíme se příliš zabrat s hlavou skloněnou do svých poznámek. Není vhodné psát během rozhovoru do počítače a sledovat monitor.

Při rodinné a osobní anamnéze zaznamenáme dědičné choroby a dispozice, údaje prenatální, perinatální a časné postnatální, průběh vývoje řeči i celkového psychomotorického vývoje. U školáků se zajímáme o dosavadní průběh školní docházky, zájmy, dovednosti, slabosti, náklonnosti, významná pozitiva i negativa v dosavadním životě, výskyt onemocnění, vztahy s lidmi, zejména dětmi doma, v okolí, ve školce, ve škole při sportu, zájmových činnostech.

Neopomeneme zjistit, zda je dítě léčeno a jak, zda užívá medikamenty a jaká má případně dietní či jiná opatření. V logopedické praxi sice medikamentózní léčbu neurčujeme ani neměníme, je ale důležité ji dobře znát. Vynechání určitých léků, například během pobytu v zařízení nebo hospitalizace, by mohlo mít pro dítě vážné důsledky.

Při orientačním vyšetření sluchu zjišťujeme, zda je podezření na sluchovou poruchu, zda dítě bylo vyšetřeno na ORL a audiometricky, s jakým výsledkem, jaká byla lékařská doporučení. Ostatní jednotlivá vyšetření provádíme podle všeobecných logopedických zásad a v případě potřeby je uzpůsobujeme ad hoc.

Obr. 1.1 Logopedické vyšetření s využitím PC

Na závěr úvodního logopedického vyšetření poděkujeme rodiči/rodičům, respektive doprovodu, a také vhodným způsobem dítěti, povzbudíme ho do dalšího počínání a po milém rozloučení vše v klidu zaznamenáme. Po důkladném zvážení všech dat uděláme diagnostický závěr, promyslíme pravděpodobnou prognózu a způsob léčebně-rehabilitačního postupu.

Shrnutí

Význam logopedie a logopedického vyšetření je v současné době velice aktuální a tvoří základ úspěšné terapie. Komplexnost přístupu a postupné vyšetření všech složek komunikačního procesu je nesmírně důležité.

Table of Contents

Úvod

1. Logopedie a její poslání

1.1 Logopedické vyšetření dítěte

2. Dorozumívání

2.1 Dorozumívání u lidí, řeč

2.4 Hlas

3. Vývoj řeči

3.1 Fylogenetický vývoj řeči

3.2 Ontogenetický vývoj řeči

4. Poruchy dětské řeči

4.1 Poruchy vývoje dětské řeči

4.2 Pervazivní vývojové poruchy (autismus, poruchy autistického spektra)

4.5 Poruchy plynulosti řeči

4.6 Poruchy zvuku řeči

4.7 Genetické syndromy spojené s poruchami řeči

5. Prevence a vyšetření poruch řeči

5.2 Instrukce pro vedení orofaciálního vyšetření

6. Komunikace

6.1 Alternativní a augmentativní komunikace

6.2 Některé zásady, postupy a dovednosti pro vedení správné komunikace

6.3 Jak u dítěte podnítit nebo podpořit komunikaci

Aktivity pro období 0–6 měsíců

Aktivity pro období 6–12 měsíců

Aktivity pro období 12–18 měsíců

Aktivity pro věkové období 18–36 měsíců

Aktivity pro věkové období 3–5 let

Jednotná měřítka vývoje